КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 року м. Київ справа №320/4779/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» до Чернівецької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маядо» (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької митниці (далі - відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправними та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000066/2 від 23.01.2024 року; 
визнати протиправними та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000067/2 від 23.01.2024 року.
В обґрунтування вимог позову зазначено, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням вимог Митного кодексу України. На думку позивача, митна вартість товару була правомірно визначена за основним методом — за ціною договору, що відповідає вимогам статті 57 Митного кодексу України. Позивач вказує, що разом із митними деклараціями було подано повний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, який підтверджує заявлену митну вартість товару, зокрема контракт, інвойси, транспортні документи, сертифікати походження товару, документи щодо вартості перевезення та інші документи, які містять необхідні відомості для визначення митної вартості. При цьому, на думку позивача, митним органом не було наведено жодних конкретних обставин, які б свідчили про недостовірність поданих документів або про наявність розбіжностей, що впливають на визначення митної вартості товару. Позивач також зазначає, що сам по собі факт пов`язаності між продавцем і покупцем не є підставою для невизнання митної вартості, визначеної за ціною договору, оскільки відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України митний орган повинен довести, що такі відносини вплинули на ціну товару. Крім того, позивач наголошує, що митним органом не було надано жодних доказів того, що взаємозв`язок між сторонами контракту вплинув на ціну товару. На переконання позивача, митний орган безпідставно застосував резервний метод визначення митної вартості, що призвело до необґрунтованого збільшення митної вартості товару та відповідно до збільшення суми митних платежів. У зв`язку з цим позивач вважає, що наявні усі підстави для визнання протиправними та скасування рішень митного органу про коригування митної вартості товарів.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/4779/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
На виконання ухвали суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову, до якої додано квитанцію про сплату судового збору.
Таким чином недоліки позову були усунуті.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/4779/25, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийняті правомірно та у межах наданих йому законом повноважень. Митний орган вказує, що під час митного оформлення товарів ним було здійснено контроль правильності визначення митної вартості відповідно до вимог статей 52–54 Митного кодексу України. За результатами аналізу документів, поданих декларантом разом із митними деклараціями, митницею було встановлено ряд обставин, які викликали обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товарів. Зокрема митний орган зазначає, що у декларації митної вартості зазначено, що продавець та покупець є пов`язаними особами, що, на думку відповідача, може впливати на ціну товару. При цьому декларантом не було надано документального підтвердження того, що зазначені взаємовідносини не вплинули на ціну товару. Крім того, митниця встановила, що товар постачається на умовах FCA TR ANTALYA, однак подані документи не містять відомостей щодо включення до митної вартості окремих витрат, передбачених умовами поставки, зокрема витрат на навантажувальні роботи та внутрішні перевезення. Також митним органом встановлено розбіжності у документах щодо перевезення товару. Зокрема у транспортній накладній перевізником зазначено одну особу, тоді як рахунок за транспортні послуги виставлений іншим суб`єктом господарювання, що, на думку відповідача, не дає можливості підтвердити числові значення транспортних витрат як складової митної вартості товару. Крім того, надані документи містять відомості щодо вартості експедиційних послуг як за межами України, так і на її території, проте документи, які б підтверджували критерії розподілу таких витрат, декларантом не надано. З огляду на зазначене митний орган дійшов висновку про наявність підстав для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару за першим методом. У зв`язку із чим було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, однак надані документи не усунули виявлені невідповідності. За таких обставин, митницею були прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
19.05.2022 між ТОВ «Маядо» та компанією ADOPEN PLASTIK VE INSAAT SANAYI ANONIM SIRKETI (Республіка Туреччина) укладено контракт міжнародної поставки №13, відповідно до якого продавець зобов`язався поставляти покупцеві товар згідно з інвойсами, а покупець — приймати та оплачувати його.
На виконання умов зазначеного контракту продавцем було поставлено товар, а саме покриття пластмасові для підлоги з полімерів вінілхлориду (SPC паркет).
З метою митного оформлення зазначеного товару позивач, через свого представника, подав до митного органу електронні митні декларації:
№24UA408020003636U2 від 22.01.2024
№24UA408020003629U5 від 22.01.2024.
Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом — за ціною договору (вартістю операції) відповідно до положень Митного кодексу України.
Разом з митними деклараціями декларантом подано документи, що підтверджують митну вартість товару, зокрема: зовнішньоекономічний контракт, інвойси, пакувальні листи, транспортні документи (CMR), сертифікати походження товару, договори перевезення, рахунки за транспортно-експедиційні послуги та інші документи.
Однак під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митний орган дійшов висновку про наявність розбіжностей у поданих документах та надіслав декларанту повідомлення про необхідність надання додаткових документів.
За результатами розгляду наданих документів Чернівецькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів:
№UA408000/2024/000066/2 від 23.01.2024
№UA408000/2024/000067/2 від 23.01.2024,
а також оформлені картки відмови у прийнятті митних декларацій.
Згідно із зазначеними рішеннями митний орган визначив митну вартість товару із застосуванням резервного методу, унаслідок чого митна вартість товару була суттєво збільшена.
Не погоджуючись із такими рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України митні органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Відповідно до положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (ч.ч. 8, 9 ст. 52 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами першою, другою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Положеннями ч. 5 ст. 54 МК України унормовано, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
З викладеного слідує, що умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Таким чином рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Судом встановлено, що 19.05.2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАЯДО» та ADOPEN PLASTIK VE INSAAT SANAYI ANONIM SIRKETI (Республіка Туреччина) укладено контракт міжнародної поставки №13.
За умовами Контракту №13 Продавець продає, а Покупець купує Товар згідно інвойсів (п.1.1.).
Відповідно до п.4.1. Контракту №13 Ціна на Товар, що постачається, визначається сторонами в Доларах США. Ціна за одиницю Товару, що постачається, вказана в інвойсах до даного Контракту і являється незмінною.
Товар за Контрактом №13 - профіль ПВХ в асортименті; захисну плівку і плівку для ламінування для ПВХ профілів; фурнітуру віконну і дверну в асортименті; двері ПВХ а також аксесуари до них; покриття для підлоги, а також покриття для даху з ПВХ; сировину для виготовлення ПВХ профілів (суміші ПВХ (біла, коричнева, чорна, сіра, Soft чорна, Soft сіра)), а також компоненти для виготовлення даних сумішей (імпакт, титан діоксид, стабілізатор, крейда, ПВХ); технічну оснастку і обладнання для виготовлення ПВХ продукції, а також їх частини; різноманітну рекламну продукцію (на платній або безоплатній основі); на безоплатній основі техоснастку і фурнітуру, призначену для виробництва і продажу вікон, дверей і конструкцій з ПВХ та металопластикового профілю; інші зразки продукції.
Відповідно п.3.1. Контракту №13 Кількість, асортимент, вартість Товару та базові умови поставки обумовлюються для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсах. Поставка Товару здійснюється частинами (партіями) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010».
На виконання умов Контракту №13 Продавцем був поставлений товар Покупцю, а саме: покриття пластмасові для підлоги, у пластинах, з полімерів вінілхлориду, прямокутної форми, SPC паркет (композитна підлога) на загальну суму 21 810,86доларів США, згідно інвойсу № Y082024000000017 від 17.01.2024 р.
З метою митного оформлення вищевказаного Товару, 22.01.2024 року позивачем, через свого представника ТОВ «ПРОВАНІК ЛОДЖИСТІКС» (Договір про надання послуг із декларування товарів №1605/22 від 16.05.2022 року), подано електронну митну декларацію за № 24UA408020003636U2.
Митна вартість товару визначена за основним методом (за ціною контракту, також включено витрати позивача, не включені до ціни Товару) на суму 941 862,51грн. (21 810,86 доларів США по курсу 37,45 грн. за 1 долар США та транспортно- експедиторські витрати у розмірі 125 000,00 грн.), в тому числі за кодами УКТ ЗЕД:
Товар №1: 3918 10 90 00 (Покриття пластмасові для підлоги, у пластинах, з полімерів вінілхлориду, прямокутної форми, SPC паркет (композитна підлога)) – на суму 25 148,46 доларів США (10,55доларів США/кв.м.);
Також, на виконання умов Контракту №13 Продавцем був поставлений товар Покупцю, а саме: Покриття пластмасові для підлоги, у пластинах, з полімерів вінілхлориду, прямокутної форми, SPC паркет (композитна підлога) на загальну суму 24 163,65доларів США, згідно інвойсу № Y082024000000016 від 17.01.2024 р.
З метою митного оформлення вищевказаного Товару, 22.01.2024 року позивачем, через свого представника ТОВ «ПРОВАНІК ЛОДЖИСТІКС» (Договір про надання послуг із декларування товарів №1605/22 від 16.05.2022 року), подано електронну митну декларацію за № 24UA408020003629U5.
Митна вартість товару визначена за основним методом (за ціною контракту, також включено витрати позивача, не включені до ціни Товару) на суму 1 029 979,44 грн. (24 163,65 доларів США по курсу 37,45 грн. за 1 долар США та транспортно- експедиторські витрати у розмірі 125 000,00 грн.), в тому числі за кодами УКТ ЗЕД:
Товар №1: 3918 10 90 00 (Покриття пластмасові для підлоги, у пластинах, з полімерів вінілхлориду, прямокутної форми, SPC паркет (композитна підлога)) – на суму 27 501,25 доларів США (10,46доларів США/кв.м.);
Вищезазначений товар надійшов від Продавця (АДОПЕН) за Контрактом №13 на умовах FCA TR ANTALYA, згідно правил «ІНКОТЕРМС 2010».
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості разом з подачею електронної митної декларації №24UA408020003636U2 від 22.01.2024, керуючись ч.ч.2, 6 ст. 53 МК України, позивачем через представника, було подано наступні документи:
1) (4104) контракт купівлі-продажу товарів № 13 від 16.05.2022 року.
2) (0380) інвойс №Y082024000000017 від 17.01.2024 року;
3) (0730) міжнародна транспортна накладна (CMR) №A № 002144 від 17.01.2024 року;
4) (0271) пакувальний лист №б/н від 17.01.2024 року;
5) (0861) сертифікат про походження товару №Z 0666956 від 18.01.2024 року;
6) (4301) договір про надання транспортно-експедиційних послуг в міжнародному сполученні №010622 від 01.06.2022 року;
7) (3004) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №96 від 17.01.2024;
8) (3007) довідка про транспортні витрати №5 від 17.01.2024;
9) (4301) заявка на транспортно-експедиційні послуги №162 від 15.01.2024;
10) (4207) договір про надання послуг із декларування товарів №1605/22 від 16.05.2022року;
11) (9000) лист;
12) (9610) копія митної декларації країни відправлення № 24341300EX00040934 від 18.01.2024 року 
23.01.2024 року відповідачем було надано позивачу електронне повідомлення за ідентифікатором f3dc0097-2d98-4218-8054-834502c05cb5 щодо надання додаткових документів.
На підтвердження заявленої митної вартості разом з подачею електронної митної декларації № 24UA408020003629U5 від 22.01.2024, керуючись ч.ч.2, 6 ст. 53 МК України, позивачем, через представника подано наступні документи:
13) (4104) контракт купівлі-продажу товарів № 13 від 16.05.2022 року.
14) (0380) інвойс №Y082024000000016 від 17.01.2024 року;
15) (0730) міжнародна транспортна накладна (CMR) №A № 002145 від 17.01.2024 року;
16) (0271) пакувальний лист №б/н від 17.01.2024 року;
17) (0861) сертифікат про походження товару №Z 0666955 від 18.01.2024 року;
18) (4301) договір про надання транспортно-експедиційних послуг в міжнародному сполученні №010622 від 01.06.2022 року;
19) (3004) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №95 від 17.01.2024;
20) (3007) довідка про транспортні витрати №4 від 17.01.2024;
21) (4301) заявка на транспортно-експедиційні послуги №161 від 15.01.2024;
22) (4207) договір про надання послуг із декларування товарів №1605/22 від 16.05.2022 року;
23) (9000) лист;
24) (9610) копія митної декларації країни відправлення № 24341300EX00040939 від 18.01.2024 року
23.01.2024 року відповідачем було надано позивачу електронне повідомлення за ідентифікатором cdb47af8-166e-48f8-b309-e9c20cefa935 щодо надання додаткових документів.
Позивачем додатково надано наступні документи: виписка з бухгалтерських та банківських документів покупця №11 від 08.05.2023 року, виписка з бухгалтерських та банківських документів покупця №21/1 від 24.07.2023 року, видаткові, податкові накладні, виписку банку, інвойс №Y082023040000245 від 15.04.2023 року, інвойс №Y082023040000400 від 21.06.2023 року поставка SPC паркету від експортера до EUROPINE LVT DISTRIBUTORS LLC, що є непов`язаною з експортером компанією, копія експортної декларації №23351900EX00065344 від 18.04.2023 року, копія експортної декларації № 23070100EX00016942 від 22.06.2023року, як доказ того, що митна вартість є близькою до вартості операцій з непов`язаними покупцями ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.
Водночас суд звертає увагу, що витребування митним органом додаткових документів можливе лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості. Такі сумніви повинні бути належним чином мотивовані та підтверджені конкретними обставинами, зокрема наявністю розбіжностей у поданих документах, ознак підробки документів або відсутністю відомостей щодо числових значень складових митної вартості.
При цьому митний орган повинен чітко зазначити які саме обставини викликали відповідні сумніви, чому надані документи не дозволяють встановити митну вартість товару, які саме документи необхідні для усунення таких сумнівів.
Однак із матеріалів справи вбачається, що у повідомленнях митного органу про витребування додаткових документів фактично не зазначено конкретних обставин, які б свідчили про недостовірність поданих декларантом документів.
Суд звертає увагу, що однією з підстав для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару відповідач зазначив факт пов`язаності продавця та покупця. Зокрема, у спірних рішеннях митний орган вказав, що у графі 9а декларації митної вартості зазначено про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, у той час як у графі 9б зазначено, що така взаємозалежність на ціну товару не вплинула, однак документальне підтвердження впливу або відсутності впливу такого взаємозв`язку на ціну товару декларантом не подано.
Разом з тим суд зазначає, що наведені доводи митного органу не можуть бути підставою для неприйняття заявленої декларантом митної вартості.
Відповідно до частин 12– 15 статті 58 Митного кодексу України сам по собі факт того, що продавець і покупець є пов`язаними особами, не є достатньою підставою для відмови у прийнятті митної вартості, визначеної за ціною договору.
У таких випадках митний орган зобов`язаний дослідити обставини продажу товару та встановити, чи вплинули взаємовідносини сторін на формування ціни товару. Лише за наявності достатніх підстав вважати, що такий вплив мав місце, орган доходів і зборів зобов`язаний надати декларанту відповідні письмові обґрунтування.
З аналізу змісту оскаржуваних рішень судом встановлено, що відповідач фактично обмежився лише констатацією самого факту пов`язаності сторін та припущенням про можливий вплив такого взаємозв`язку на рівень митної вартості товару.
Водночас митним органом не наведено жодних конкретних доказів або обґрунтованих розрахунків, які б свідчили про те, що взаємовідносини між продавцем і покупцем дійсно вплинули на формування ціни товару.
Крім того, відповідач не зазначив, у чому саме полягає такий вплив, не встановив обставин продажу товару, не здійснив аналіз умов контракту між сторонами, а також не навів доказів того, що заявлена ціна товару відрізняється від ринкової з причин пов`язаності сторін.
Фактично митний орган у спірних рішеннях лише зазначив, що подібні товари, які імпортувалися іншими суб`єктами господарювання, оформлювалися за вищою митною вартістю, однак такі посилання не можуть свідчити про вплив пов`язаності сторін на формування ціни товару, оскільки рівень митної вартості товару залежить від багатьох факторів, зокрема умов поставки, обсягу партії товару, комерційної політики виробника та інших умов зовнішньоекономічної угоди.
При цьому суд враховує, що відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, яка є частиною національного законодавства України, митна вартість повинна базуватися на дійсній ціні товару, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зазначеною Угодою також передбачено, що у випадку пов`язаності сторін митний орган має довести наявність впливу такого зв`язку на ціну товару, а за відсутності такого доведення митна вартість повинна прийматися за ціною договору.
Сам по собі факт пов`язаності сторін або спрацювання системи управління ризиками не є достатньою підставою для відмови у прийнятті митної вартості товару, визначеної за ціною договору, якщо митним органом не доведено вплив такого зв`язку на формування ціни товару.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження заявленої митної вартості було надано повний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, які містять відомості щодо ціни товару, умов поставки, вартості транспортування та інших складових митної вартості.
Таким чином, надані документи дозволяли митному органу перевірити правильність визначення митної вартості товару за основним методом.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про вплив взаємозв`язку між продавцем та покупцем на ціну товару, а отже відсутні підстави для невизнання митної вартості товару, визначеної позивачем за ціною договору.
Суд також звертає увагу на посилання відповідача на відомості, отримані з інформаційних баз даних митних органів, які, на думку відповідача, свідчать про інший рівень митної вартості подібних товарів, що імпортувалися іншими суб`єктами господарювання. Однак суд зазначає, що такі відомості мають виключно допоміжний інформаційний характер та самі по собі не можуть бути належним і достатнім доказом недостовірності митної вартості товару, заявленої декларантом.
Відповідно до положень Митного кодексу України визначення митної вартості товару ґрунтується передусім на документах, що подаються декларантом для підтвердження ціни договору та складових митної вартості. Саме такі документи є первинними джерелами інформації щодо вартості товару та умов його поставки, а тому мають пріоритетне значення при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості.
Натомість інформація, що міститься в автоматизованих інформаційних системах митних органів або базах даних щодо митної вартості інших товарів, не може розглядатися як безумовна підстава для коригування митної вартості, оскільки такі відомості не враховують усіх індивідуальних умов конкретної зовнішньоекономічної операції, зокрема обсягів поставки, умов контракту, комерційних домовленостей між сторонами, строків постачання, особливостей формування ціни виробником та інших факторів, які можуть впливати на рівень ціни товару.
Крім того, сама по собі різниця між митною вартістю товару, заявленою декларантом, та інформацією, наявною в інформаційних базах митних органів щодо інших поставок, не може свідчити про заниження митної вартості, оскільки ціна товару у кожній окремій зовнішньоекономічній операції формується індивідуально та залежить від конкретних умов господарських відносин між сторонами договору.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який зазначав, що відомості з інформаційних баз митних органів не можуть мати переважної доказової сили порівняно з первинними документами, поданими декларантом на підтвердження митної вартості товару, а тому не можуть бути єдиною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості за ціною договору.
Отже, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на інформацію з баз даних митних органів саме по собі не спростовує достовірність митної вартості товару, заявленої позивачем, та не може бути достатньою правовою підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Щодо доводів митного органу про неправильне включення витрат відповідно до умов поставки FCA TR ANTALYA суд зазначає наступне.
Відповідно до правил Інкотермс 2010 умова FCA (Free Carrier) передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар перевізнику у визначеному місці та несе витрати, пов`язані з товаром до моменту його передачі перевізнику.
Зокрема до обов`язків продавця належать витрати на завантаження товару, виконання експортних митних формальностей та інші витрати, пов`язані з підготовкою товару до експорту.
З урахуванням наведеного такі витрати не є витратами покупця і не можуть бути включені до митної вартості товару при його імпорті.
Також суд зазначає, що відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України до митної вартості можуть включатися лише витрати покупця, прямо визначені у зазначеній нормі.
Інші витрати до митної вартості включатися не можуть.
Щодо доводів митного органу про невідповідність документів щодо транспортних витрат суд зазначає наступне.
Митний кодекс України не встановлює вичерпного переліку документів, якими повинні підтверджуватися витрати на транспортування товарів.
Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України такими доказами можуть бути будь-які документи, що містять відомості про вартість перевезення.
Аналогічна позиція міститься у Правилах заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012, якими визначено лише орієнтовний, а не виключний перелік документів для підтвердження витрат на транспортування.
Таким чином, довідка експедитора про транспортні витрати є допустимим доказом, що підтверджує витрати на перевезення товару.
Крім того, суд враховує, що відповідно до умов договору транспортно-експедиційного обслуговування експедитор має право залучати третіх осіб для здійснення перевезення вантажу.
Таке залучення відповідає положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», який прямо передбачає можливість виконання перевезення залученим перевізником.
Отже, сам факт того, що перевізник та експедитор є різними суб`єктами господарювання, не свідчить про недостовірність документів щодо транспортних витрат.
З урахуванням встановлених у справі обставин, досліджених доказів у їх сукупності, а також аналізу норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи на обґрунтування правомірності прийнятих рішень про коригування митної вартості товарів не знайшли свого належного правового підтвердження під час судового розгляду справи. Натомість позивачем надано достатні, належні та допустимі докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, що свідчить про обґрунтованість заявленого позову та наявність передбачених законом підстав для визнання спірних рішень протиправними та їх скасування, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача по суті спору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 5011,92 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – Чернівецької митниці.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» до Чернівецької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,– задовольнити;
Визнати протиправними та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000066/2 від 23.01.2024року; 
Визнати протиправними та скасувати рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000067/2 від 23.01.2024 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5011,92 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.