КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
05 березня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4520/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: представника позивача - адвоката Євтодьєва А. О.,
представника відповідача - адвоката Ковальової Ю. А., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Данілової Т. М.
від 14 жовтня 2025 року
у цивільній справі № 752/7255/25 Голосіївського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 ,
до ОСОБА_2 
про стягнення заборгованості за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
В березні 2025 року позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 2 170 948,00 грн заборгованості за договором позики та 15 140,00 грн судового збору. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 22.08.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 220824-10, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 52 312,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату укладення цього договору еквівалентно 2 170 948,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 24 дні з моменту укладення цього договору, тобто до 15.09.2024. 
Вказував, що також 22.08.2024 відповідач власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 52 312 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату укладення цього договору еквівалентно 2 170 948,00 грн, отримав у повному обсязі і зобов`язується повернути цю суму до 15.09.2024 включно. Станом на 19.03.2025 позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 2 170 948,00 грн. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі адвокат Євтодьєв А. О., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. 
Зазначає, що між сторонами 22.08.2024 було укладено договір позики № 220824-10, за яким позивач передав відповідачу 52 312 доларів США, що підтверджується власноручно підписаною розпискою відповідача. Звертає увагу на те, що вказаний договір містить чітке зобов`язання щодо повернення коштів у строк до 15.09.2024, а також встановлює неустойку за прострочення виконання зобов`язання. Апелянт стверджує, що суд безпідставно надав перевагу доводам відповідача про існування відносин купівлі-продажу автомобіля, ігноруючи письмовий текст договору позики. Зазначає, що акт прийому-передачі транспортного засобу від 15.08.2024 стосувався лише відповідального зберігання автомобіля, а не переходу права власності. Наголошує на тому, що у розписці від 22.08.2024 відсутні згадки про отримання коштів саме як завдатку за автомобіль у контексті виконання договору купівлі-продажу. Апелянт посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, згідно з якою розписка позичальника є доказом не лише укладення договору позики, а й посвідчує факт передання грошової суми. Вважає, що суд порушив принцип jura novit curia («суд знає закони»), надавши неправильну правову кваліфікацію відносинам сторін. Також вказує на процесуальне порушення суду щодо зазначення порядку оскарження рішення через суд першої інстанції, що суперечить статті 355 ЦПК України. Стверджує, що станом на день подання скарги заборгованість не погашена і становить 2 188 734,08 гривень.
В поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ковальова Ю. А., в інтересах ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без змін, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.
Відповідач у відзиві зазначає, що між сторонами реально існували відносини щодо купівлі-продажу автомобіля Porsche Panamera. Наголошує, що отримана сума у розмірі 52 312 доларів США була саме передплатою за вказаний транспортний засіб, що підтверджується змістом розписки та іншими письмовими доказами. Звертає увагу на те, що позивач отримав автомобіль у своє повне розпорядження разом із ключами та технічним паспортом одразу після підписання документів. Стверджує, що апелянт намагається отримати подвійну вигоду: залишити у себе автомобіль та одночасно стягнути сплачені за нього кошти як суму позики. Вважає таку поведінку позивача зловживанням правом та порушенням принципів добросовісності, розумності та справедливості. Зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з оцінкою доказів судом і не спростовують правильних висновків по суті спору.
У поданій відповіді на відзив на апеляційну скаргу адвокат Євтодьєв А. О., в інтересах ОСОБА_1 , просив у прийнятті відзиву ОСОБА_2 , який поданий адвокатом Ковальовою Ю. А. відмовити та повернути відповідачу, а апеляційну скаргу задовольнити.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача (апелянта) підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в апеляційній скарзі. Вказував, що наявна у матеріалах справа копія розписки, не є тою розпискою яка була складена 22.08.2024. 
Представник відповідача заперечила проти задоволення скарги з підстав та доводів викладених у відзиві. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Встановлено, що 22 серпня 2024 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого позикодавець (позивач) передає у власність позичальника (відповідача) грошові кошти у розмірі 52 312,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату укладення цього договору еквівалентно 2 170 948,00 грн. Позичальник зобов`язувався повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором буде 41 808,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 24 дні з моменту укладення цього договору, тобто до 15 вересня 2024 року включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 4).
На підтвердження передачі/отримання грошових коштів позивач надав розписку ОСОБА_2 від 22.08.2024, згідно якої останній отримав завдаток за автомобіль Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний йому на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткачуком С. В., зареєстрованої в реєстрі 04.06.2024 за № 1324, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , виданого 05.03.2023, ТСЦ 8046, від ОСОБА_1 в розмірі 52 312,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього договору еквівалентно 2 170 948,00 грн. За змістом розписки, відповідач зобов`язувався повернути ОСОБА_1 завдаток до 15.09.2024 включно. У разі неповернення зобов`язувався передати вказаний автомобіль у власність ОСОБА_1 , яким він може розпоряджатися на свій власний розсуд (а.с. 5).
Копія розписки долучена до позову та завірена власноручним підписом позивача ОСОБА_1 . 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами за своєю юридичною природою не є відносинами позики. Встановивши, що у розписці від 22 серпня 2024 року відповідач вказав про отримання «завдатку» за автомобіль Porsche Panamera з умовою його повернення або передачі авто у власність у разі неповернення коштів, суд дійшов висновку про намір сторін здійснити купівлю-продаж транспортного засобу. Суд врахував наявність договору комісії, акта огляду та акта прийому-передачі авто, згідно з якими позивач фактично прийняв автомобіль у своє володіння. На підставі статей 202, 627, 655 ЦК України суд констатував, що передача коштів була частиною реалізації домовленості про придбання майна та дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення вказаної суми саме як заборгованості за договором позики.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає доводи апеляційної скарги безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей. За практикою Верховного Суду, що є цьому питанні сталою (постанова Верховного Суду від 02.02.2026 у справі № 694/2193/24), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, де зазначено, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує умови договору та факт передання певної грошової суми.
Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, надав договір позики від 22.08.2024 на суму 52 312,00 доларів США та розписку від тієї ж дати. Однак аналіз змісту вказаної розписки свідчить, що кошти отримані відповідачем не як позика, а як «завдаток за автомобіль Porsche Panamera, 2020 р.в.». Крім того, матеріали справи містять розписку від 15.08.2024 про отримання відповідачем суми у розмірі 41 808,00 доларів США з аналогічним цільовим призначенням.
Колегія суддів звертає увагу на суттєву суперечність у тексті договору позики від 22.08.2024, де вказано, що отримана сума становить 52 312,00 доларів США, проте поверненню підлягає сума у розмірі 41 808,00 доларів США. Той факт, що сума «повернення» за безпроцентною позикою збігається із сумою авансового платежу (завдатку) за автомобіль від 15.08.2024, беззаперечно доводить, що даний договір не мав на меті встановлення позикових зобов`язань, а виступав формою фіксації розрахунків у межах договору купівлі-продажу.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 694/2193/24 від 02.02.2026, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання в борг саме як позики. У даній справі наявні у матеріалах справи розписки містять посилання на конкретне майно та термін «завдаток», що згідно зі статтею 570 ЦК України свідчить про розрахунковий характер платежу в рахунок майбутнього правочину.
Встановлена хронологія подій (видача довіреності 04.06.2024, передача авто за актом 15.08.2024, оформлення договору купівлі-продажу 16.08.2024 та лише після цього підписання договору позики 22.08.2024) свідчить про те, що на момент укладення спірної «позики» позивач вже фактично та юридично володів автомобілем, отриманим за договором купівлі-продажу. Оскільки дійсна воля сторін була спрямована на перехід права власності на автомобіль, правові підстави для застосування норм статті 1046 ЦК України відсутні.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам у їх сукупності та правильно визначив характер правовідносин, керуючись принципом пріоритету змісту над формою. Доводи апеляційної скарги не спростовують встановленої хронології та призначення платежів, зафіксованих у розписках.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 09 березня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов