Єдиний унікальний номер 202/2165/25
Номер провадження 2/205/3643/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі
головуючого судді Дорошенко Г. В.,
за участю секретаря судового засідання Копич В. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання кредитного договору нікчемним, визнання відступлення права вимоги таким, що не породжує обов`язків, визнання відсутності обов`язку повернення коштів,
ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Таліон плюс» - адвокат Колінько А. В., через систему «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором №882872643 від 24.08.2024 у розмірі 67 230 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що 24.08.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №882872643 у формі електронного документу, шляхом заповнення заявки на офіційному веб сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 27 000 грн. За умовами договору товариство зобов`язалось надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті Товариства. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту відповідача НОМЕР_1, яка була вказана відповідачем при укладанні Договору. Проте, в порушення умов договору та Правил позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. з використанням електронного підпису. 29 жовтня 2024 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/6, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №882872643 від 24.08.2024. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 станом на час звернення до суду з позовом становить 80 730 гривень. Проте, позивач, діючи в межах своїх прав, просить суд стягнути з відповідача лише частину заборгованості у розмірі 67 230 грн, з яких: 27 000 грн - заборгованість по кредиту, 40 230 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. Розмір штрафних санкцій включено до загального розрахунку заборгованості, однак позивач не включає їх до розміру позовних вимог. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра.
13 травня 2025 року справа надійшла до Новокодацького районного суду міста Дніпра, зареєстрована канцелярією суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Дорошенко Г. В. 
Ухвалою судді від 16 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
27 травня 2025 року представником позивача усунуто недоліки, визначені ухвалою судді від 16.05.2025.
Ухвалою судді від 30 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено її до судового розгляду по суті.
Не погодившись із заявленими позовними вимогами, відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ТОВ «Таліон Плюс» просить стягнути з нього 67 230 грн за кредитним договором №882872643 від 24.08.2024, укладеним в електронній формі з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», посилаючись на договір факторингу, за яким ТОВ «Таліон Плюс» нібито стало новим кредитором. Вважає, що позивач не довів свого права на звернення до суду, оскільки він жодного повідомлення про заміну кредитора не отримував - ні в паперовому, ні в електронному вигляді. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт такого повідомлення (пошта, e-mail, SMS, вхід у кабінет тощо). Відтак, вважає, що ТОВ «Таліон Плюс» не набуло права вимоги щодо нього і не є належною стороною позову. Також зазначив, що позовна сума є надмірною і несправедливою, позовні вимоги перевищують тіло кредиту у 2,5 рази. До стягнення заявлено: заборгованість по кредиту - 27 000,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 40230,00 грн. Вважає, що це пряме порушення принципів добросовісності та справедливості, у зв`язку з чим просить суд застосувати положення ст. 551 ЦК України і зменшити або повністю виключити штрафні санкції та відсотки як неспівмірні. Договір містить ознаки кабальності та нікчемності. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору, що ставлять споживача у вкрай невигідне становище, є нікчемними. Щоденне нарахування 270 грн (понад 360% річних), непрозорі комісії та «автоматичні» продовження - грубо порушують баланс сторін. Договір є несправедливим і укладеним в умовах, що не дозволили йому усвідомити обсяг зобов`язань. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс» у повному обсязі, всі витрати покласти на позивача ТОВ «Таліон Плюс», альтернативно - у разі часткового задоволення - зменшити суму стягнення до 27 000 грн, без пені, штрафів, відсотків та витрати покласти на позивача.
Також, 20 червня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Таліон Плюс» про визнання кредитного договору нікчемним, визнання відступлення права вимоги таким, що не породжує обов`язків, та визнання відсутності обов`язку повернення коштів, в якому просив суд визнати нікчемним у повному обсязі кредитний договір №882872643 від 24.08.2024, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», визнати, що правочин відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» не породжує юридичних обов`язків для ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю належного повідомлення боржника, визнати, що ОСОБА_1 не має обов`язку повернення коштів, отриманих за нікчемним договором, відмовити ТОВ «Таліон Плюс» у задоволенні первісного позову повністю, всі витрати покласти на відповідача ТОВ «Таліон Плюс». В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 24.08.2024 між ним та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» в електронному форматі був укладений кредитний договір №882872643 на суму 27 000 грн. Позивач ТОВ «Таліон Плюс» стверджує, що набув право вимоги за цим договором у результаті договору факторингу від 29.10.2024. До суду подано первісний позов на суму 67 230 грн, що включає тіло кредиту, проценти, пеню, штрафи та інші нарахування. Вважає, що договір є нікчемним відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Договір укладений в умовах, що грубо порушують права споживача. Сума щоденного нарахування плати - 270 грн - становить понад 360% річних. Нараховані пені, відсотки та комісії збільшують борг у 2,5 рази - з 27 000 до 67 000 грн. Такі умови суперечать принципам добросовісності, справедливості, розумності і є кабальними, отже - нікчемними відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також зазначив, що його не було повідомлено про відступлення права вимоги, тобто позивач не набув відповідних повноважень. Він жодного повідомлення - ані письмового, ані електронного - не отримував. Позивач за первісним позовом не надав доказів, які б підтверджували, що така інформація була доведена до нього в належний спосіб. Нікчемний договір не породжує обов`язку повернення коштів. Таким чином, і зобов`язання повернення суми позики також не виникає. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із зустрічним позовом.
30 червня 2025 року представник ТОВ «Таліон Плюс» - Дорошенко О. В. подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач не заперечує факт укладання кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», однак заперечує щодо позовних вимог з боку позивача - ТОВ «Таліон Плюс», оскільки вважає, що позивач не довів свого права на звернення до суду. Усі адресовані відповідачу повідомлення від первісного кредитора та позивача, в тому числі повідомлення про зміну кредитора, надсилались останньому на вказану ним у заяві на отримання кредиту електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_2. Направленим на електронну адресу листом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 882872643/29102024/Э від 29.10.2024 відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги новому кредитору - ТОВ «Таліон Плюс». Крім того, ТОВ «Таліон Плюс» в свою чергу, на електронну адресу відповідача також повідомив боржника про отримання прав вимог відносно нього. Всі адресовані боржнику повідомлення, крім іншого, також відображаються в Особистому кабінеті клієнта. На підтвердження належного відступлення права вимоги стороною позивача до суду будо надано договір факторингу № МВ-ТП/6 від 29 жовтня 2024 року та витяг з реєстру прав вимоги від 29 жовтня 2024 року. Оплата фінансування проводилася фактором із застосуванням консолідованого підходу до розрахунків за весь реєстр прав вимог одночасно. Таким чином, надана платіжна відображає оплату фінансування за весь реєстр прав вимог згідно договору факторингу. Крім того, за загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Станом на дату подання позовної заяви до суду від відповідача жодних заяв-заперечень не надходило. Відповідач, оформлюючи договір на сайті первісного кредитора, ознайомився з текстом договору, а тому мав змогу ознайомитися з правилами та паспортом споживчого кредиту та інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідач свої зобов`язання відповідно до умов договору не виконав, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку користування кредитом. Отже, нарахування процентів здійснено правомірно, в межах погодженого строку надання кредиту. Таким чином, кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору, виключенням може бути лише застосування кредитодавцем або фактором п. 9.1.1.7. договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць, що і було застосовано позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору з 21.01.2025 року та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості. Детальний розрахунок за договором, що включає інформацію стосовно щоденних нарахувань та сплат з дати укладання договору та по дату формування розрахунку (розірвання договору) додано до позовної заяви. Згідно з умовами договору відповідач був повідомлений про право первісного кредитора відступити право грошової вимоги до відповідача. Кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором починаючи з першого дня надання траншу та до дня закінчення строку дії цього договору. Договір кредитної лінії № 882872643 від 24.08.2024 року, на підставі умов якого було здійснено розрахунки заборгованості, був укладеним з дотримання умов ЗУ «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг», а також ЦК України і тому нарахування процентів за даним договором, у розмірі вказаному у розрахунках заборгованості повністю узгоджуються з його умовами та законодавством. Під час воєнного стану в Україні банки та фінансові установи не мають права нараховувати штрафні санкції, такі як пеня та штрафи, за прострочення платежів за кредитами. Це стосується як споживчих кредитів, так і інших видів кредитування. Однак, відсотки за користування кредитом продовжують нараховуватися, і їх необхідно сплачувати. Звертали увагу суду, що позивач заявляє позовні вимоги, в тому числі по стягненню заборгованості за договором, яка складається виключно із заборгованості по тілу кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Позовні вимоги по стягненню з відповідача штрафних виплат, таких як неустойка, позивачем не заявлялись. На підставі викладеного, просили задовольнити позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» у повному обсязі.
Ухвалою суду від 30 червня 2025 року за клопотанням представника ТОВ «Таліон Плюс» витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази, а саме виписку про рух коштів за банківським рахунком, відкритим на ім`я відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 30 червня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Таліон плюс» про визнання кредитного договору нікчемним, визнання відступлення права вимоги такими, що не породжують обов`язків та визнання відсутності обов`язку повернення коштів залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
10 липня 2025 року ОСОБА_1 усунуто недоліки зустрічної позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 30.06.2025.
Того ж дня, тобто 10.07.2025, ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву в новій редакції до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» про визнання кредитного договору нікчемним, визнання відступлення права вимоги таким, що не породжує обов`язків, та визнання відсутності обов`язку повернення коштів. Зміст позовних вимог зустрічної позовної заяви та викладені в ній фактичні обставини залишено без змін та викладено в редакції, аналогічній викладеної в первинній зустрічній позовній заяві.
04 серпня 2025 року на виконання ухвали суду від 30.06.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду витребувану в ухвалі інформацію.
Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Таліон Плюс» про визнання кредитного договору нікчемним, визнання відступлення права вимоги таким, що не породжує обов`язків, визнання відсутності обов`язку повернення коштів прийняти до судового розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено перейти до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження та замінити відкрите судове засідання підготовчим судовим засіданням, а також призначено у справі підготовче судове засідання.
05 вересня 2025 року представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Таліон Плюс» подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що позивач за зустрічним позовом укладаючи договір 24.08.2024 року в особистому кабінеті заповнив заявку на отримання кредитних коштів та зазначив персональні дані, зокрема, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, реквізити паспорта, інформацію про запис в Єдиному державному демографічному реєстрі, адресу місця реєстрації та проживання, номер банківської карти для здійснення зарахування кредитних коштів, ознайомився з умовами договору та правилами надання грошових коштів. За достовірність та правильність вказаної інформації позичальник несе персональну відповідальність. Позивач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), також підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до договору. Чим більша сума отриманого кредиту, тим більший процент нарахування за користування ним, і чим більший період користування кредитними коштами та невиконання зобов`язань за договором, тим більша заборгованість. Розрахунок заборгованості здійснений на підставі вимог договору кредитної лінії. Боржник, отримавши кредит, намагається уникнути обов`язку з повернення кредитних грошових коштів в тому числі і процентів за користування ними, тому, саме неналежна поведінка позичальника, тривале невиконання зобов`язань по договору та вчасне неповернення кредитних коштів з процентами по користування ними, призвело до нарахування саме такої заборгованості, яка заявлена позивачем у первісній позовній заяві, за користування кредитними коштами, відповідно до умов договору. Усі адресовані відповідачу повідомлення від первісного кредитора та позивача надсилались останньому на вказану ним у заяві на отримання кредиту електронну адресу та дублювались у особистому кабінеті споживача кредитних послуг. Сторона відповідача по зустрічному позову вважає такий недоведеним, необґрунтованим та таким що містить виклад суто формальних підстав. Позичальник мав можливість скористатися своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на відкликання протягом 14 календарних днів своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, матеріали справи не містять жодного на те підтвердження. На підставі викладеного, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом у повному обсязі, позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі. 
Ухвалою судді від 08 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом ТОВ «Таліон Плюс» Дорошенко О. В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по даній цивільній справі.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті та в становлено порядок дослідження доказів. 
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Дорошенко О. В. в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без участі представника ТОВ «Таліон Плюс», в якій також зазначила, що позовні вимоги за первісним позовом підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити, а також відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. (т. 2 а.с. 181-183)
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнав заявлені позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» за первісним позовом, а також підтримав заявлені ним позовні вимоги за зустрічним позовом. Також суду пояснив, що кредитні кошти за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», дійсно були зараховані на його картковий рахунок. У подальшому в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату та час судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, доказів про поважність причин відсутності до суду не надходило.
Відповідач за зустрічним позовом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в судове засідання явку свого представника не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги як первісного так і зустрічного позовів, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 24 серпня 2024 року укладено договір кредитної лінії №882872643 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 27000 гривень з кінцевою датою повернення 23.09.2029 зі сплатою 1% на день від суми залишку кредиту (365% річних) за користування кредитом (п.п. 2.1, 7.3, 8.3 Договору). (а.с. 55-77)
Відповідно до пункту 2.1 договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 27 000 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, є загальною сумою кредиту за цим договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 27000 грн 00 коп. 24.08.2024. Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим договором (п.п. 2.2-2.4 договору).
Згідно з розділом 1 договору «Терміни та визначення, що використовуються у договорі»: дисконтний період кредитування або дисконтний період - період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору; продовження дисконтного періоду або пролонгація - умова договору, яка дає можливість позичальнику продовжити строк дисконтного періоду, шляхом здійснення оплати всіх нарахованих на день платежу процентів за користування кредитом, з відповідним призначенням платежу; транш - операція щодо надання кредиту позичальнику в рамках погодженого кредитного ліміту (п.п. 1.1.5, 1.1.28, 1.1.38 договору).
Відповідно до п. 3.1 договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором.
Згідно з п. 3.2. договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 4050 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через Особистий кабінет. У разі якщо строк дисконтного періоду закінчився, позичальник має можливість повернутися в дисконтний період, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки). Після поновлення дисконтного періоду, його тривалість складає 30 (тридцять) календарних днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду, описані в п. 3.2. договору (п. 3.3 договору).
Відповідно до п. 3.4 договору продовження строку дисконтного періоду та поновлення дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього Договору зазначенні в цьому Договорі в момент його укладення. Оскільки ні Пролонгація, ні Поновлення Дисконтного періоду не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до Договору, в тому числі Пролонгація та Поновлення Дисконтного періоду не потребують застосування електронного підпису Одноразовим ідентифікатором. Ініціювання Позичальником Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим Договором умов користування Кредитом без зміни строку дії Договору.
В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 23.09.2029 (п.п. 7.2-7.3 договору).
За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника договором не передбачено. (п. 8.1 Договору)
Відповідно до п. 8.2. договору процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою, яка визначається на момент отримання кожного окремого траншу за цим договором, виходячи з максимального дозволеного розміру денної процентної ставки та розраховується відповідно до частини четвертої статті 8 Закону, з урахуванням пункту 17 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону. Процентна ставка за Договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Разом з тим, Кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість кредиту для позичальника, що не є зміною істотних умов цього Договору. У разі якщо Позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми Кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, то зобов?язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового припинення). 
На момент укладення цього Договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів за цим Договором після 21.08.2024 року базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким траншем. (п. 8.3 Договору)
У разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору (п. 9.1.1.7 договору).
Позичальник зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки передбачені договором. У випадку неповної та/або невчасної сплати кредиту та процентів за користування ним, сплатити також неустойку та інші нарахування (за наявності), передбачені умовами цього договору (п.п. 9.2.2.1, 9.2.2.2 договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання (п. 11.1 договору).
Невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладання договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця (п. 14.1 Договору).
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладання цього договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразових ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 14.2 Договору). 
Вказаний договір підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «RFBZ».
Також, ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором «7575» паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 882872643 від 24.08.2024, який містить аналогічні умови кредитування (а.с. 51-54).
З метою укладення вказаного договору кредитної лінії, ОСОБА_1 на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заповнив заявку на отримання грошових коштів в кредит від 24.08.2024, в якій зазначив власні персональні дані, бажану суму кредиту (27 000 грн) та номер банківської картки для зарахування кредитних коштів НОМЕР_1 (а.с. 50).
На підставі даних, зазначених у первинній заявці, інформаційно-телекомунікаційна система кредитодавця здійснила ідентифікацію позичальника та сформувала його особистий кабінет (п. 4.6 договору).
Верифікація позичальника здійснена шляхом отримання інформації про позичальника від АТ КБ «Приват Банк» на підставі договору покладання (п. 4.7 Договору).
Отже, сторонами погоджено всі істотні умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, строк користування кредитними коштами та розмір процентів за користування кредитом.
До матеріалів справи позивачем також долучено правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (для фізичних осіб-споживачів фінансових послуг) (а.с. 78-85) 
Згідно з платіжним дорученням від 24.08.2024 та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 21.09.2025, ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором №1336 від 26.09.2013 здійснено перерахування грошових коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у сумі 27 000 грн (а.с. 86-87).
Фактичне зарахування грошових коштів підтверджено випискою по картковому рахунку, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 за договором б/н (т. 2 с.а. 121).
29 жовтня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №МВ-ТП/6, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. (п. 2.1 Договору) (а.с. 35-39).
Відповідно до п. 3.1 договору факторингу №МВ-ТП/6 розмір (сума) фінансування, що підлягає сплаті фактором клієнту встановлюється у реєстрі прав вимоги. Якщо іншого не передбачено сторонами в реєстрі прав вимоги, розмір (сума) фінансування встановлюється у відсотковому значенні від суми заборгованості по сумі боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загальної розміру (суми) прав вимог, що відступаються згідно реєстру прав вимог.
Якщо іншого не передбачено сторонами в реєстрі прав вимоги, фінансування сплачується фактором клієнту протягом 45 календарних днів з моменту його підписання сторонами. (п. 3.2 Договору)
За додатковим погодженням сторін, визначений в порядку п. 3.1 договору факторингу №МВ-ТП/6 розмір фінансування може бути змінено (підвищено) в залежності від сум грошових коштів, що надійдуть на рахунки фактора від боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, протягом погодженого сторонами періоду (квартал, півріччя, тощо) - зокрема у разі надходження на рахунки фактора сум грошових коштів у розмірі, що перевищує 50% від суми Прав. (п. 3.3 Договору)
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №МВ-ТП/6 наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Фактор зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати фінансування в порядку, передбаченому цим договором (п. 5.2.1 договору факторингу №МВ-ТП/6 ).
Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до кінця календарного року (до 31 грудня включно), в якому його було укладено, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань за ним. (п. 8.1 договору факторингу №МВ-ТП/6 ) 
На виконання умов договору факторингу №МВ-ТП/6 від 29.10.2024 сторонами цього договору складено та підписано реєстр прав вимоги, відповідно до витягу з якого клієнт передав фактору право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №882872643 від 24.08.2024 у загальному розмірі 58 320 грн, з яких: 27 000 грн - заборгованість по основному боргу, 17 820 грн - сума заборгованості по процентам, 13 500 грн - заборгованість по іншим нарахуванням. Сума фінансування визначена у розмірі 12 690 грн (а.с. 41-44, т. 2 а.с. 63-74).
За змістом вказаного реєстру прав вимоги сума фінансування, належна до оплати клієнту за цим реєстром прав вимог, складає 47% від заборгованості по основному боргу, що становить 3 629 743 грн 09 коп. Сума фінансування за цим реєстром прав вимоги підлягає сплаті фактором протягом 45 календарних днів з моменту його підписання сторонами.
Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №865 від 29.11.2024 ТОВ «Таліон Плюс» сплатило на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти у розмірі 3 629 743,90 грн., призначення - плата за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №МВ-ТП/6 від 29.10.2024 (т. 2 а.с. 75)
Реєстр прав вимоги підписано сторонами електронними цифровими підписами та печатками 29.10.2024.
Відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором кредитної лінії №882872643 від 24.08.2024 по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитними коштами не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість. 
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на дату відступлення прав вимоги, тобто станом на 29.10.2024 заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №882872643 від 24.08.2024 становить 58 320 грн, з яких: 27 000 грн - заборгованість по основному боргу, 17 820 грн - сума заборгованості по процентам, 13 500 грн - заборгованість по іншим нарахуванням. (а.с. 45-46)
29 жовтня 2024 року за вихідним номером №882872643/29102024/Э ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, яке направлено на електронну пошту відповідача, зазначену в заявці на оформлення кредиту. (а.с. 88, т. 2 а.с. 140-142)
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №882872643 від 24.08.2024 за період з 29.10.2024 по 20.01.2025 становить 80730 грн, з яких: 27 000 грн - заборгованість по тілу кредита, 40 230 грн - сума заборгованості по процентам, 13 500 грн - заборгованість по неустойці. (а.с. 47-49) 
ТОВ «Таліон Плюс» також здійснено повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за договором кредитної лінії №882872643 від 24.08.2024, в якому також зазначено вимогу про погашення заборгованості за вказаним договором у розмірі 58 320 грн, яке направлено на електронну пошту відповідача, зазначену в заявці на оформлення кредиту, що підтверджується роздруківкою електронного листа, яку долучена до матеріалів справи. (т. 2 а.с. 59-62, 143-144)
21 січня 2025 року за вихідним номером №ТП/882872643 ТОВ «Таліон Плюс» здійснено повідомлення про дострокове розірвання договору, яке направлено на електронну пошту відповідача, зазначену в заявці на оформлення кредиту (а.с. 89).
Так, за правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, договір кредитної лінії №882872643 від 24 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20(провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20(провадження № 61-2303св21).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
За змістом заявки на отримання грошових коштів в кредит від 24 серпня 2024 року зазначено інформацію про позичальника ОСОБА_1 , зокрема дані паспорту, РНОКПП, адресу, номер телефона та номер особистого електронного платіжного засобу.
У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не ОСОБА_1 , а іншою особою, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором договору, ОСОБА_1 не належить.
Верховний суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 провадження № 61-9071св20 зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінетуі пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Також Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 провадження № 61-6066 св 23 погодився з тим, що без введення особою логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, як і незаконності заволодінням його персональними даними.
Сам ОСОБА_1 , як в судовому засіданні, так і у відзиві на первісну позовну заяву та зустрічному позові не заперечував факт укладання ним договору кредитної лінії з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як не заперечував і факту отримання грошових коштів за укладеним договором у розмірі 27 000 грн.
Отже, договір кредитної лінії №882872643 від 24 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Таким чином, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором.
Відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, отриману суму кредиту не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість.
Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» матеріали справи не містять.
Частиною першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відповідно до положень статей 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Так, позивачем за первісним позовом ТОВ «Таліон Плюс» надано суду належні та допустимі докази відступлення права вимоги за договором факторингу, зокрема належно оформлені та підписані договір факторингу, реєстр прав вимоги, який містить дані за кредитним договором, та докази на підтвердження оплати за договором факторингу.
Тобто, до ТОВ «Таліон Плюс», як до нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором, що підтверджено належними та допустимими доказами, отже відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс».
Згідно з наданими позивачем ТОВ «Таліон Плюс» розрахунками заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги становила 58 320 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 27 000 грн, заборгованість по відсотками 17 820 грн, неустойка 13 500 грн.
Після відступлення права вимоги, ТОВ «Таліон Плюс» як новий кредитор, в межах строку дії договору (до 23.09.2029) здійснив нарахування відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі, визначеному умовами кредитного договору. При цьому, таке нарахування здійснювалось до моменту повідомлення ОСОБА_1 про дострокове припинення (розірвання) договору (до 21.01.2025), що також відповідає умовам укладеного кредитного договору.
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 20.01.2025, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 80 730 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 27 000 грн., заборгованість по відсоткам 40 230 грн, неустойка 13 500 грн.
В той же час, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ТОВ «Таліон Плюс» просив суд стягнути лише суму заборгованості у розмірі 67 230 грн, з яких з яких заборгованість за тілом кредиту 27 000 грн, заборгованість по відсоткам 40 230 грн.
Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, а отже з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс» підлягає стягненню сума заборгованості за договором кредитної лінії №882872643 від 24 серпня 2024 року у загальному розмірі 67 230 грн.
Стосовно розподілу судових витрат за первісним позовом, суд зазначає наступне.
Так, згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, судом встановлено, що позивачем ТОВ «Таліон Плюс» були понесені витрати на професійну правничу допомогу, згідно з договором про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Ліга юридичних технологій та інновацій» (АО «ЛЮТІ») в особі керуючого партнера Колінько А. В., а також додаткової угоди №10 від 30.12.2024 до договору про надання правової допомоги. (а.с. 92-102)
Зокрема, адвокатським бюро «Ліга юридичних технологій та інновацій» надано обсяг правової допомоги позивачу у вигляді підготовки до розгляду справи (аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій), підготовки та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога), підготовки позовної заяви та направлення її до суду на загальну суму 5 000 грн, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024, яку ТОВ «Таліон Плюс» сплатило на користь АО «ЛЮТІ» згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів (а.с. 103-104).
Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 5 000 грн, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатським бюро обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Також, у зв`язку із задоволенням позову на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом у розмірі 2 422,40 грн.
Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним (ч. 1 ст. 27 ЦК України).
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) 
Відповідно до ч. 1,5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність), або якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). (Постанова КЦС ВС від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19)
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) погодилась з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду також погодилась з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачала правових підстав.
Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із зустрічним позовом, просив суд визнати договір кредитної лінії №882872643 від 24.08.2024 нікчемним та наголошував на тому, що вказаний кредитний договір є нікчемним оскільки норми цього договору грубо порушують його права як позивача, що є порушенням положень ЗУ «Про захист прав споживача», а також через не повідомлення його про відступлення прав вимоги за кредитним договором.
За змістом ч.ч. 1,3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). (Постанова ОП КЦС ВС від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17)
За змістом статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Положеннями цієї статті визначено перелік умов договору, які є несправедливими, а також визначено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що кабальними та несправедливими є умови договору кредитної лінії щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі понад 360% річних (щоденне нарахування 270 грн.)
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Умовами договору кредитної лінії №882872643 від 24.08.2024 визначено відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1% на день (365% річних).
Такі умови кредитного договору не суперечать положенням ЗУ «Про споживче кредитування», крім того, як встановлено вище судом, позивач, укладаючи вказаний договір був ознайомлений з його умовами, зокрема і з умовами щодо визначення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами.
Посилання відповідача на нікчемність кредитного договору через неповідомлення його про відступлення права вимоги за договором факторингу також є неспроможними виходячи з наступного.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України). Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15.
Крім того, матеріалами справи підтверджено належне повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон Плюс».
Таке повідомлення здійснено як первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс», шляхом надсилання на електронну адресу ОСОБА_1 , зазначену ним у заявці на отримання кредиту.
При цьому такий спосіб комунікації з позичальником прямо встановлений умовами кредитного договору, з якими погодився ОСОБА_1 , та який не суперечить вимогам законодавства.
Таким чином, недійсність вказаного кредитного договору прямо не встановлена законом, відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про його недійсність, обраний позивачем спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 в частині визнання кредитного договору нікчемним.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання відступлення права вимоги таким, що не породжує обов`язків, визнання відсутності обов`язку повернення коштів, є похідними, а отже також не підлягають задоволенню.
За таких обставин суд доходить висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у повному обсязі. 
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви слід покласти на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» заборгованість за договором кредитної лінії №882872643 від 24 серпня 2024 року у розмірі 67 230 (шістдесят сім тисяч двісті тридцять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а також судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання кредитного договору нікчемним, визнання відступлення права вимоги таким, що не породжує обов`язків, визнання відсутності обов`язку повернення коштів, відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду зустрічного позову покласти на позивача ОСОБА_1 . 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ТОВ «Таліон Плюс», ЄДРПОУ 39700642, адреса: м. Чернігів, вул. Жабинського, б. 13.
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000666 від 12.03.2019.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач за зустрічним позовом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ЄДРПОУ 38569246, адреса: м. Київ, вул. Лейпцизька, б. 15б.

Суддя         Г. В. Дорошенко