Справа № 307/3614/25 
Провадження № 2/307/1271/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року       м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Бряник М.М.,
секретар судового засідання – Бабинець Г.М.,
за участю позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки, адвоката – Терещенко Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє, адвокат Терещенко Р.В. звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що в період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не дивлячись на народження сина та тривалий час спільного проживання, сторони не змогли налагодити нормальні взаємостосунки. Їх сімейне життя походило в постійних суперечках по причині різного розуміння вирішення життєвих проблем, але порозуміння знайти не змогли. Згідно рішення Тячівського районного суду від 26.07.2017 року шлюб між ними розірвано. Спільне проживання вони також припинили. 
Позивачка зазначає, що звернулася з позовом до Тячівського районного суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Рішенням Тячівського районного суду стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частині всих видів його доходів але не менше 50%; прожиткового мінімуму встановленого для дитини вілповідного віку починаючи з 05.09.2023 року і до досягнення сином повноліття, яке звернуто до виконання. Однак, відповідач аліментів не сплачує, участі в утриманні сина не приймає, коштів не надає. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів виданого Тячівським відділом ДВС наявна заборгованість по виплаті аліментів станом на липень 2025 рік в сумі 73582,75 грн. Крім того, відповілач взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов?язків, оскільки з сином не спілкується, його станом здоров?я не цікавиться та жодного разу сина на день народження не привітав.
Позивачка вказує, що приймає активну участь у вихованні свого сина, піклується про нього, створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, яка є інвалідом. 
Вказує, що з моменту народження сина та до дійсного часу, батько життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні, утриманні та лікуванні. Відповідач пе піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач є байдужим до власної дитини. 
Враховуючи наведене, просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Разом з цим додала, що можливість залухати думку дитини виключена, через інвалідність та тяжку хворобу. 
Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити. 
Відповідач, будучи неодноразово, відповідно до положень п. п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за штрих кодовими ідентифікаторами №06710283035207, №R067018507843, №R067036326902, №R067050042011, №R067085211118, №R067099699652, №R067114623803, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подавав.
Представник третьої особи, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. 03.03.2026 року подала до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити без участі представника Багачевської міської ради Черкаської області.
Заслухавши пояснення сторони позивача, покази свідків та дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст.ст. 13, 76, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.8).
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.7).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Багачеської міської ради Черкаської області, 06 грудня 2024 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_6 » (а.с.6).
З посвідчення серії НОМЕР_3 виданого УПСЗН Ватутінської міської ради 15.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 , являється дитиною з інвалідністю (а.с.9).
Згідно витягів з Реєстру територіальної громади від 22.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 та її малолітній син ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5,9). 
Згідно акту від 05.09.2025 року виданого депутатом Багачевської міської ради VIII скликання Т.Бебік видно, що ОСОБА_1 та її дитина ОСОБА_3 фактично проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів батько дитини ОСОБА_2 свого сина не провідує та за місцем проживання не з`являється (а.с.12).
З акту обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного начальником та головним спеціалістом Служби у справах дітей виконавчого комітету Багачевської міської ради 12.09.2024 року вбачається, що малолітній ОСОБА_3 має задовільні матеріально-побутові умови проживання. ОСОБА_7 у повній мірі забезпечує базові потреби сина, його догляд та лікування. Батько дитини - ОСОБА_2 ухиляється від обов`язків щодо виховання та утримання сина, незважаючи на те, що він є особливою дитиною, потребує постійного лікування (а.с.13-14).
З постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №76766803 від 12.12.2024 року вбачається про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №694/2075/23 від 13.10.2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10).
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 22.08.2025 року вбачається, що сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження складає 73 582,75 (а.с.11).
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що з позивачкою знайома з 2016 року і з малолітньою дитиною теж знайома. З батьком дитини вона не знайома, однак їй відомо, що такий не відвідує свого сина ОСОБА_9 , позивачка перешкоди в цьому не робить. За весь період за який свідок проживає за даною адресою, ОСОБА_2 жодного разу не навідувався до малолітнього ОСОБА_10 , вона його ніколи не бачила, він не відвідує свого сина і нічим не допомагає. Зазначила, що вихованням дитини займається мама дитини ОСОБА_1 , дитина проживає разом з нею.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що батько дитини не проживає разом з дитиною, не приймає участі у вихованні дитини з 2017 року та нічим не допомагає. Вона ніколи його не бачила, за місцем проживання позивачки. Вказала, що вихованням, утриманням та доглядом дитини, яка являється дитиною з інвалідністю і сама себе не обслуговує, займається мама дитини. Позивачка перешкод в спілкуванні батька з сином жодного разу не робила.
Вказані та встановлені під час розгляду справи обставини, дають суду підстави дійти висновку про неналежність та небажання виконання відповідачем, свого батьківського обов`язку з утримання та виховання дитини. 
Згідно (ст. 171 ч.ч. 2, 3 СК України) дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, хоча й не зобов`язаний врахувати думку дитини, якщо цього вимагають її інтереси. 
Під час розгляду справи, як сторона позивача - мати дитни зазначила, що з огляду на вік дитини, яка є інвалідом та не може усвідомлювати свої дії, перебуває на обліку у психіатра, та те що є ризик завдання сину травми, тому не має можливості заслухати думки малолітнього щодо існуючого між нею та відповідачем спору про позбавлення батьківських прав. 
Враховуючи позицію позивачки, яка не вбачала доцільності щодо висловлення малолітнім думки з приводу заявленого позову з наведенням обгрунтованих на те мотивів, враховуючи встановлені судом обставини, щодо відсутності будь-якого зв`язку між відповідачем - батьком та самою дитиною, а також наявність у дитини інвалідності, яка не може висловити свою думку, суд дійшов висновку, про недоцільність виклику в судове засідання для заслуховування думки малолітнього ОСОБА_3 , 2017 року народження, з приводу даного спору.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області від 26.11.2025 року №3085/02-21, орган опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вбачає про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі змісту вказаного висновку вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_3 . Однак, подружнє життя не склалося і у липні 2017 року рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області шлюб був розірваний, після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_10 залишився проживати разом з матір?ю.
06.12.2024 ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище " ОСОБА_12 " на " ОСОБА_6 ". У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 з моменту народження сина ОСОБА_10 до теперішнього часу життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні, утриманні та лікуванні, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування якого потребує дитина з інвалідністю.
Рішенням Тячівського районного суду стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_13 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим Тячівським РВ ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за період з вересня 2023 по липень 2025 ОСОБА_2 жодного призначеного платежу не сплачено. Станом на 22.08.2025 розмір заборгованості за аліментами становить 73582,75 грн. Таким чином, ОСОБА_2 вимог закону не виконує, участі в утриманні сина не приймає.
У висновку вказано, що під час відвідування сім?ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 12.09.2025 встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в задовільних умовах. ОСОБА_10 - дитина з інвалідністю, в помешканні для нього облаштована окрема кімната, в якій є все необхідне відповідно до віку та потреб хлопчика. ОСОБА_14 у повній мірі забезпечує потреби сина, його догляд та лікування.
Під час підготовки питання до розгляду на засіданні Комісії, з метою з?ясування причин ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов?язків до служби у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області було направлено письмовий запит. Відповідно до листа від 03.11.2025 начальником служби у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області 03.11.2025 здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_3 . Обстежити умови проживання та провести розмову зі ОСОБА_2 не було можливості, оскільки посадова особа не була допущена до будинку. В телефонному режимі начальником служби проведено бесіду з матір?ю ОСОБА_2 - ОСОБА_15 , яка повідомила, що її син ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він не є біологічним батьком дитини і задовго до народження дитини він не проживав з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 і надалі не буде сплачувати аліменти, оскільки не вважає ОСОБА_10 своїм сином, а ОСОБА_15 - своїм внуком. 
Під час розгляду на засіданні Комісії 26.11.2025 питання про надання до суду письмового висновку органу опіки та піклування, членами дорадчого органу було проаналізовано інформацію, що стосується справи. Враховуючи факт тривалого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов?язків щодо виховання та утримання сина ОСОБА_10 , невиконання вимог чинного законодавства, передбачених частиною 2 статті 141, частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", а також наявність та обгрунтованість підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до частини 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, членами Комісії одноголосно прийнято рішення щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70-72).
Повною мірою вищезгаданий висновок відповідає висновкам суду, є всебічним, об`єктивним щодо суттєвих обставин, які пов`язуються з позбавленням відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 .
Наведені у висновку факти та обставини підтверджуючі доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, самі по собі мають місце, та оцінюються судом в контексті дійсних взаємовідносин батька та дитини, яких по суті не існує, на що вказує бездіяльність поведінки батька, що має істотне значення для правильного, законного і обґрунтованого висновку з чутливого сімейного питання.
Таким чином, позивачкою доведено, відсутність можливості зберегти зв`язок між батьком і дитиною та доведено наявність винної поведінки відповідача щодо ухилення його від участі у виконанні покладеного на нього Законом батьківського обов`язку, щодо утримання та виховання сина. 
Статтею 150 СК України, передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно частини 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
В абзаці 2 п. 16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінки. У своєму рішення (справа "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
Враховуючи встановлені та досліджені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо, без будь-яких поважних на те причин, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням сина, не піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, а отже позбавлення його батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, є виправданою мірою, спрямованою на захист прав дитини, що має пріоритетне значення при вирішенні справи, а відтак позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою були понесені судові витрати за подання до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав в розмірі 1211,20 гривень, які у відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, також підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355, 376 ЦПК України на підставі ст.ст. 7, 150, 155, 164, 165 СК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) 20 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його проголошення (складання).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області, код ЄДРПОУ 33088050, що знаходиться за адресою: м. Багачеве, проспект Дружби, 8, Звенигородського району, Черкаської області.
Визначити дату складення повного тексту рішення суду 3 квітня 2026 року.

Головуючий М.М. Бряник