Справа № 569/25047/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,
за участі секретаря судового засідання М. Янка,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

В засіданні приймали участь:
позивач: ОСОБА_3 ;
представник позивача: ОСОБА_4 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач) в якому просить: позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; передати малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на виховання батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1600, 00 грн щомісячно.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що в нього з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_5 . Після народження спільної доньки вони фактично почали проживати разом у квартирі, що належить батькам позивача, за адресою: АДРЕСА_1 . Однак спільне життя не склалося оскільки цивільна дружина зловживала спиртними напоями, систематично залишала дитину та цивільного чоловіка на декілька днів, а згодом і на тривалі періоди (місяці), після чого взагалі перестала з?являтися за місцем проживання. Про місце свого перебування і причини відсутності не повідомляла. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сусідів та даними Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно постанови Рівненського міського суду у Рівненській області від 27.12.2018 року, справа N? 569/23420/18, ОСОБА_6 21 листопада 2018 року залишила без нагляду своїх малолітніх дітей, що виразилось у неналежному виконанні батьківських обов?язків та поверталася додому в стані алкогольного сп?яніння, за що була притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. В зв`язку із зазначеним вище з лютого 2019 року позивач з донькою стали проживати окремо від цивільної дружини.
Відповідач й надалі зловживала алкоголем, неодноразово перебувала в стані алкогольного сп?яніння в присутності дитини, що негативно впливало на її психічний стан, не проявляла інтересу до дитини та не забезпечувала їй належні умови проживання, вела себе агресивно, нехтувала фізичними та емоційними потребами дитини, своїми діями створювала несприятливе середовище для розвитку дитини і існування сім?ї в цілому.
Тому ОСОБА_1 разом з донькою, ОСОБА_5 , й надалі проживали вдвох у квартирі, що належить його батькам.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, 12.08.2022 року ОСОБА_6 притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. 3 матеріалів справи №570/2179/22 вбачається наступне: 14 червня 2022 року було виявлено, що ОСОБА_6 неналежно виконує батьківські обов?язки щодо двох неповнолітніх дітей через зловживання спиртними напоями, залишила дітей без належного нагляду, чим порушила ст.12 Закону України "Про охорону дитинства".
Враховуючи спосіб життя відповідачі всі питання що вховання вирішувалися і вирішуються на даний час батьком дитини самостійно, без участі та підтримки з боку матері, донька знаходиться на його повному утриманні.
3 огляду на те, що донька починаючи з самого народження проживає з біологічним батьком, а матір фактично самоусунулася від її виховання, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток, навчання, вважаємо за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав, а доньку, ОСОБА_5 , передати на виховання батькові ОСОБА_1 , що відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Таке рішення було прийнято позивачем виключно з метою захисту прав та законних інтересів дитини, адже відповідач не проявляє бажання спілкуватися з донькою, не цікавиться її життям, а навпаки своїми діями обмежує можливості дитини до належного розвитку. Допоки матір має рівноправні права як і батько, то батько не може самостійно вирішувати ряд юридичних питань в інтересах дитини (зміна реєстрації місця проживання, вибір навчального закладу, тимчасовий виїзд за кордон і т.п.), хоча по суті позивач є батьком-одинаком, який самостійно виховує та утримує свою малолітню дитину.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, зобов`язано третю особу подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній справі. 
Ухвалою суду від 12.02.2026 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 12.03.2026 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в частині позовної вимоги про передачу дитини на виховання - залишено без розгляду.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, у ньому наведених.
Заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд встановив таке.
Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно характеристики Рівненського ліцею №23 рівненської міської ради від 15.10.2025 №01-25/26/73, ОСОБА_5 є ученицею 2-г класу, вихованням дитини займається тато, ОСОБА_1 . ОСОБА_7 жодного разу не бачили.
Відповідно до довідки КП "Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Рівненської обласної ради від 15.09.2025 №105, ОСОБА_8 працює на посаді екстренного медичного техніка з 01.04.2018 по даний час.
Згідно постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 27.12.2018 року у справі №569/23420/18 та постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 12.08.2022 у справі №570/2179/22 відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.
Згідно з висновком Органу опіки та піклування №08-01-129/26 від 23.01.2026 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 », питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 21 січня 2026 року. На засіданні комісії був присутній батько дитини ОСОБА_1 . ОСОБА_2 про день та час засідання комісії була повідомлення належним чином та заздалегідь, однак на засідання не з?явилася.
Протягом всього часу проживання доньки з батьком, мати не брала участі у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_9 , не цікавилась її життям, навчанням, станом здоров?я, не проводила спільно час. ОСОБА_2 не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не забезпечує харчуванням, матеріальної допомоги не надає. Всі ці функції виконує батько - ОСОБА_1 .
Під час бесіди з ОСОБА_9 , дитина повідомила, що мама їй іноді телефонує. Розповіла, як зустрічалась з нею та старшою сестричкою ОСОБА_10 на новорічні свята. При зустрічі мама подарувала їм з сестрою цукерки. Питання про маму ОСОБА_9 засмутили.
ОСОБА_5 навчається у 2-г класі Рівненського ліцею №23.
Відповідно до інформації навчального закладу вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 . Він завжди відвідує батьківські збори, постійно цікавиться здобутками доньки та бере активну участь в житті класу, користується авторитетом серед батьків де навчається ОСОБА_9 . З мамою ОСОБА_2 класний керівник не знайома. За весь період навчання мати успішністю доньки не цікавилась.
ОСОБА_2 проживає з чоловіком ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 повідомила, що працює комплектувальницею товару та має стабільний дохід близько 16 тисяч гривень. 
Мати ОСОБА_9 не заперечує, щоб її донька проживала з батьком, але заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 21 січня 2026 року. На засіданні комісії був присутній батько дитини ОСОБА_1 . ОСОБА_2 про день та час засідання комісії була повідомлення належним чином та заздалегідь, однак на засідання не з?явилася.
Комісія, консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення батька, прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст. 19 та ст. 164 Сімейного кодексу України, вважаємо за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 
по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;
по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).
Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.
У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20,від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.
Судом не встановлено, що позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Жодних доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку матері на краще, позивачем суду не надано.
Суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04), у якій він наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
У даному випадку, зокрема, відповідач ОСОБА_2 проти позбавлення батьківських прав заперечувала.
Крім того, суд зазначає, що бездіяльність відповідача при виконанні батьківських обов`язків, не свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно дітей.
Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, однак, враховуючи попередню поведінку відповідачки, вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.
При цьому, суд роз`яснює, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як матері щодо дитини протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав.
Суд не приймає до уваги висновок Органу опіки та піклування №08-01-129/26 від 23.01.2026, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки такий висновок носить рекомендаційний характер, не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не містить обґрунтованого посилання на те, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.
За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити, однак попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вона може бути позбавлена батьківських прав відносно дитини
Контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.
Щодо вимоги про стягнення аліментів слід зазначити, що згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.
Згідно з ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1600, 00 грн щомісячно.
Враховуючи те, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1600, 00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці, відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини та не порушить прав сторін.
За наведених обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягає задоволенню частково.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст.10,12,81, 263,264,265,268,273,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1600, 00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вона може бути позбавлена батьківських прав відносно дитини.
Контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 );
третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул. Шевченка, буд. 45, м. Рівне, 33028, ІК 25675397).
Повне судове рішення складене та підписане 13.03.2026.

Суддя О. Левчук