РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 	справа № 580/6405/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Янківської В.П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
04 червня 2025 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
1) визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 в частині визнання старшого солдата, оператора 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що самовільно залишив частину;
2) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 11.10.2024 року про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби.
Ухвалою суду від 24.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача - Військової частини НОМЕР_1 належним чином завіреної копії документів:
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України забезпечити виконання Військовою частиною НОМЕР_1 процесуального обов`язку як суб`єкта владних повноважень щодо надання письмових доказів відповідно до вимог ухвали суду від 12.08.2025 у даній справі. Надано термін для виконання даної ухвали - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали. Повторно попереджено Військову частину НОМЕР_1 , що невиконання ухвали суду про витребування доказів може мати наслідком застосування заходів встановлених статтями 77, 80 Кодексу адміністративного судочинства України або заходів процесуального примусу, передбачених статтями 145, 149 Кодексу адміністративного судочинства України. 
На виконання ухвали суду 30.03.2026 до суду надійшов лист ВЧ НОМЕР_2 № 2456/26147 від 25.03.2026 про реформування військової частини НОМЕР_1 шляхом її ліквідації у червні 2025 року, жодного доказу на підтвердження даного факту не надано. Письмових пояснень суду не надано, тобто ухвали суду не виконані.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є старшим солдатом, оператором 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . У період з 06.08.2024 по 05.10.2024 перебував у службовому відряджені до військової частини НОМЕР_3 до АДРЕСА_1 з метою навчання та фахової підготовки командира відділення ВОС 101182 А, після завершення якого був госпіталізований до КНП «Черкаська обласна лікарня» з діагнозом розсіяний склероз, підозрою на демієлілізуюче захворювання та полірадикулітний синдром, про що повідомив Відповідача , але 29.05.2025 року під час перебуванні на вулиці був затриманий органами національної поліції та направлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 де і отримав інформацію, що він, нібито самовільно залишив військову частину. Таким чином позивач просить скасувати наказ та протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його рапорту вимушений звернутись до суду з метою відновлення своїх порушених прав.
Відповідач відзив до суду не надав хоча належним чином повідомлений про розгляд справи через систему Електронний суд.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Позиція позивача.
Позивач є старшим солдатом, оператором 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . У період з 06.08.2024 по 05.10.2024 перебував у службовому відряджені до військової частини НОМЕР_3 до АДРЕСА_1 з метою навчання та фахової підготовки командира відділення ВОС 101182 А, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 05.10.2024. Після завершення підготовки Позивач відчув погіршення стану здоров`я та був госпіталізований до КНП «Черкаська обласна лікарня». Про вказане Позивач повідомив Відповідача спочатку усно з проханням надати дозвіл на що отримав відмову, потім позивач звернувся до відповідача з письмовим рапортом від 11.10. 2024 року відповідь на який не отримав. Окрім того з незрозумілих для відповідача причин службові особи Відповідача не відповідали на його дзвінки. 29.05.2025 року під час перебуванні на вулиці був затриманий органами національної поліції та направлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 де і отримав інформацію, що він, нібито самовільно залишив військову частину. Копію наказу на прохання Позивача надано не було, так як і не вказано його реквізити. Під час встановлення особи працівниками поліції Позивача повідомили, що відносно нього немає жодних порушених кримінальних проваджень за ст.407 КК України. Таким чином Позивач вимушений звернутись до суду з метою відновлення своїх порушених прав.
Позиція відповідача у даній справі відсутня, хоча про розгляд справи відповідач повідомлений у належний спосіб через систему Електронний суд.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (надалі Закон №2232- XII), нормами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008), а вразі необхідності, Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ).
Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.
У пункті 1 розділу ''Загальні положення'' Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.
Відповідно до пункту 12 розділу ''Загальні обов`язки військовослужбовців'' Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Відповідно до пунктів 84-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що у період з 06.08.2024 по 05.10.2024 позивач перебував у службовому відряджені до АДРЕСА_1 з метою навчання та фахової підготовки за Програмою суміщеного курсу підготовки командирів відділень для стрілецьких підрозділів Сил територіальної оборони ЗСУ, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 05.10.2024. 07.10.2024 позивач був госпіталізований до КНП «Черкаська обласна лікарня», що підтверджується консультативним висновком спеціаліста, який надано до суду.
У Довідці-доповіді військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2024 зазначено про госпіталізацію позивача, але з 02.11.2024 зв`язок з військовослужбовцем був втрачений. Телефон вимкнений. Подальші спроби зв`язатися із старшим солдатом ОСОБА_1 результату не дали. Станом на 05.11.2024 місцезнаходження солдата невідоме. Дані зафіксовані на підставі рапорту командира 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 від 05.11.2024. По даному факту призначено службове розслідування.
Позивач посилається на рапорт на ім`я командира від 11.10.2024 року про направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я щодо подальшої придатності до несення військової служби. Натомість відсутні будь-які належні та допустимі докази у справі щодо надсилання цього рапорту на адресу військової частини.
Натомість, позивач не надає доказів отримання відповідачем таких документів, чи надіслання їх рекомендованим повідомленням (спосіб надіслати лист з підтвердженням вручення та можливістю відстеження його доставки).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 806/2046/18 дійшов висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. 
Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.
Позивач не надав і матеріали справи не містять доказів вручення рапорту з додатками в відповідачу, що свідчить про хибність позиції позивача про наявність протиправної бездіяльності військової частини по не розгляду рапорту і відповідно не направлення позивача на ВЛК
При цьому суду вважає доведеним той факт, що позивач самовільно, без будь-якого рішення командування військової частини НОМЕР_1 , відбув з місця навчання у невідомому напрямку, що по сутні є самовільним залишення місця служби.
При цьому, до матеріалів справи позивачем не долучено жодного доказу, який давав би підстави стверджувати, що залишення місця розташування військової частини було виправдане чи обумовлене поважними причинами, про які командування військової частини було обізнано.
Суд наголошує, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Позивач не надає доказів того, що відповідачем було надано йому дозвіл на залишення військової частини.
Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, оскільки жодних доказів на підтвердження законності залишення позивачем місця служби не надано та матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що звернення до командування військової частини з рапортом було ініційоване позивачем вже в період самовільного залишення військової частини, а тому дана обставина не може бути підставою для висновку про визнання протиправними дій відповідача в частині визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину.
З огляду на викладене у своїй сукупності, суд доходить висновку про безпідставність заявлених вимог та про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:
Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА