08.04.26
22-ц/812/677/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року м. Миколаїв 

справа №490/12582/23
провадження №22-ц/812/677/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О. М.,
за участі:
позивачів – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника позивачки – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О. А. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа – Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовували наступним.
Позивачі зазначали, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які у шлюбних відносинах не перебували та ніколи разом не проживали.
ОСОБА_1 з народження проживала з матір`ю в кімнатах АДРЕСА_1 та знаходилася на повному утриманні матері та її дядька ОСОБА_2 (брата матері), який проживав разом з ними. 
З батьком вона не спілкувалася, оскільки він самоусунувся від її виховання та піклування.
У серпні 2020 року мати позивачки залишила її проживати з дядьком та виїхала за кордон.
В лютому 2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгненням Росії в Україну дядько відправив її за кордон до матері. Але вже в лютому 2023 року мати її відвезла до дому. Мати вказала, що не бажає піклуватися про позивачку та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.
З 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 проживає разом із дядьком та його сім`єю. Її батьки нею не цікавляться, контактів з ними вона не підтримує. 
Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили: позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з кожного відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; призначити ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 . 

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено. 
Вимоги позову про призначення ОСОБА_2 піклувальником неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без задоволення.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_4 аліменти на утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 грудня 2023 року і до досягнення нею повноліття. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_5 аліменти на утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 грудня 2023 року і до досягнення нею повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_1 , суд виходив із свідомого нехтування матір`ю своїми обов`язками щодо виховання та утримання доньки, відсутності з боку матері інтересу до життя дитини.
При ухваленні рішення щодо відмови у позбавленні батьківських прав ОСОБА_5 щодо його доньки ОСОБА_1 судом вказано, що не було встановлено, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. 
Призначення ОСОБА_2 піклувальником ОСОБА_1 суд вважав недоцільним, оскільки на момент ухвалення рішення ОСОБА_1 буде повнолітньою.
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 аліментів, суд виходив з характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, обов`язку батьків утримувати дитину та розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду в частині відмови у позбавленні ОСОБА_5 батьківських прав скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. 
Обґрунтовуючи свою скаргу, позивачка зазначала, що судом першої інстанції не було надано оцінку тим обставинам, що відповідач ОСОБА_5 з самого її народження не цікавиться її життям та зовсім не піклується про неї. Це призвело до звернення її матері до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, про що було ухвалено рішення суду від 13 липня 2009 року. Станом на 30 листопада 2022 року за цим рішення суду у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 104 511,12 грн, яка погашалася у примусовому порядку.
Її батько став писати їй в месенджерах лише у 2022 році, коли був поранений при проходженні військової служби. Він періодично направляв їй кошти за її проханням. При цьому відповідач ніколи не турбувався про її здоров`я, розвиток та утримання, замість нього це здійснював її дядько ОСОБА_2 . 
Також позивачка вказувала, що судом не враховано висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо ОСОБА_1 .
На думку ОСОБА_1 , її батько не зацікавлений у збереженні батьківських прав. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач ОСОБА_2 є дядьком позивачки ОСОБА_1 по материнській лінії. 
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 з 2003 року є житлові приміщення кімнат АДРЕСА_1 .
Його сестра ОСОБА_4 зареєстрована у цих кімнатах з 2008 року. 
Відповідно до договору №1421 найму житлового приміщення у гуртожитку від 01 лютого 2021 року, укладеного між Комунальним підприємством «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» та наймачем ОСОБА_2 і членами його сім`ї, у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 надано житлові приміщення кімнат АДРЕСА_1 .
17 лютого 2023 року ОСОБА_4 склала заяву про згоду щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 , яка була засвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Табакеркою Е. Ю. 
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 з 2014 року є будинок АДРЕСА_2 .
ОСОБА_5 проходив строкову військову службу в Збройних Силах України в період з 11 листопада 2004 року по 09 листопада 2005 року. В період з 28 квітня 2006 року по 21 січня 2011 року проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом. В період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2024 року проходив військову службу в Збройних Силах України під час мобілізації. 
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №424337 від 08.11.2023 ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності з 07 листопада 2023 року, внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного у виконавчому провадженні №44569934, відкритому на підставі виконавчого листа №2-5926/09, виданого 13 липня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва, випливає, що станом на 30 листопада 2022 року ОСОБА_5 мав заборгованість по аліментах у сумі 104 511,12 грн. Станом на лютий 2024 року заборгованість по аліментах була відсутня. 
Згідно з випискою по банківському рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» 25 травня 2023 року ОСОБА_5 здійснював переказ коштів ОСОБА_1 у сумі 8040,20 грн.
Зі скриншотів переписки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за 2022-2024 роки вбачається, що ОСОБА_5 переказував ОСОБА_1 декілька разів кошти, які становлять загальну суму 8000 грн.
Вказана переписка свідчить, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спілкуються у лагідній манері, притаманній родичам. ОСОБА_5 розпитував ОСОБА_10 про навчання, роботу, здоров`я, вітав її зі святами, декілька разів запрошував приїхати до нього в гості або переїхати до нього жити, однак вона відмовилася, бо не хотіла жити у селі.
З платіжних інструкцій від 13 вересня 2024 року та 27 травня 2025 року випливає, що ОСОБА_2 оплатив за підготовчі курси ОСОБА_1 у Київському національному університеті будівництва і архітектури загалом 18 600 грн. 
08 серпня 2025 року ОСОБА_2 було сплачено за навчання ОСОБА_1 у Київському національному університеті культури і мистецтв 31 750 грн.
З висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29 травня 2024 року вбачається, що він вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відносно їх доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами психодіагностики ОСОБА_1 було встановлено, що дівчина сприймає як свою сім`ю дядька ОСОБА_11 , його дружину та брата Нікіту. Стосунки з батьками є невизначеними, оскільки вона досить тривалий час з ними не спілкується. ОСОБА_10 відчуває до них образу та неприязнь через те, що вони не приймають участь у її вихованні та не піклуються про неї. З боку батьків вона не відчуває любові, захисту, підтримки та зацікавленості у її житті. Поведінка її батька та матері, на думку дитини, не є прикладом для наслідування. Дитина проживає з дядьком ОСОБА_2 , який створює для неї належні умови проживання та утримання, дитина має власну кімнату, необхідні речі, одяг та взуття за сезоном, приладдя для занять та відпочинку. 

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява №37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Верховний Суд також звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі №645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22).
Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов висновку, що не є доведеним, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки докази, надані позивачами, не свідчать про свідоме ухилення відповідача ОСОБА_5 від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав саме в інтересах дитини.
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
У справі відсутні відомості про застосування органами у справах дітей заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків, відновлення психоемоційних зв`язків дитини з ним, вжиття заходів щодо збалансування інтересів батька й доньки.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У свою чергу у цій справі, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, в найкращих інтересах ОСОБА_10 зберегти зв`язок з батьком, не позбавляючи відповідача батьківських прав щодо неї.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Досліджені докази свідчать, що відповідач ОСОБА_5 намагався відновити спілкування з донькою. Протягом 2022-2024 років вони спілкувалися, він вітав її зі святами, надавав матеріальну допомогу, запрошував її переїхати для проживання до нього. 
Проте, позивачка змінювати місце проживання відмовилася. Вона подала позов про позбавлення батька батьківських прав у грудні 2023 року, хоча на той час вона спілкувалася з ним і він намагався відновити з нею стосунки.
З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_10 , з урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід визнати обґрунтованим та таким, що не суперечить нормам законодавства та правовим висновкам Верховного Суду.
Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_5 батьківських прав, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно з ним не погодився, бо він суперечить інтересам позивачки ОСОБА_1 . Досліджені докази свідчать про можливість відновлення спілкування відповідача ОСОБА_5 та позивачки, а отже і здійснення ним своїх батьківських обов`язків у належний спосіб. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2025 року в оскаржуваній частині – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.