Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/479/26
Номер провадження 2/299/221/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу, про визнання права власності на спадщину за законом, 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу, про визнання права власності на спадщину за законом.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки – ОСОБА_3 . Після її смерті залишилася спадщина – земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗК №2031218, виданий 20.07.2005 року Виноградівською райдержадміністрацією. 
Спадщину в порядку ст.1268 ЦК України фактично прийняв батько позивачки – ОСОБА_4 , оскільки на момент її смерті вони проживали разом, що стверджується довідкою виконкому Королівської селищної ради №841 від 10.12 .2025 р.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки – ОСОБА_4 . Після його смерті залишилася спадщина – земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗК №2031217, виданий 20.07.2005 року Виноградівською райдержадміністрацією. 
Про існування державних актів позивачці стало лише відомо під час візиту у Королівську селищну раду для з`ясування сплати податків за землю та Виноградівський відділ ДЗК. Працівниками Виноградівського відділу Державного земельного кадастру повідомлено, що у свій час спадкодавці отримали вищевказані державні акти на земельні ділянки. Довідка ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 27.01.2026 року за №21/225- 26 додається.
Згідно Витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-2100031232029 та №НВ-2100031262026 нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 41594,18 грн. та 41 600,18 грн. відповідно. Всього разом 83 194,36 грн.
Після смерті батька спадщину в порядку ст.1268 ЦК України фактично прийняла позивачка, оскільки на момент його смерті проживали разом, що стверджується довідкою виконкому Королівської селищної ради №290 від 09.04.2025 р.
Крім позивачки, спадкоємцем щодо майна померлого є її мати – ОСОБА_2 .
Раніше рішенням Виноградівського районного суду по справі №299/2303/25 за позивачкою визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, що належав спадкодавцю – ОСОБА_4 .
Після оформлення права власності на будинок позивачка вирішила оформити і право власності на земельні ділянки.
За оформленням права власності на спадкове майно в порядку ст.1268 ЦК України своєчасно звернулася до державного нотаріуса Берегівського нотаріального округу Боричок К.В., однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, відмовлено по причині відсутності оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Поскільки нотаріусом відмовлено в оформленні права на спадщину позивачка змушена звернутися за оформленням спадкових прав у судовому порядку.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Як визначено ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.
Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ст.392 ЦК України «власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».
Крім того, п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15. та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
У той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності нр встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України).
Таким чином, не дивлячись на той факт, що позивачка фактично прийняла спадщину, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, вона не в змозі оформити своє право на спадщину.
Таким чином, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом право власності на земельні ділянки. 
Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. До суду подала заяву про розглядати справи без її участі (а.с.29).
Відповідачкою ОСОБА_2 до суду подано заяву про розгляд справи без її участі (а.с.26).
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 
Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.).
У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки – ОСОБА_3 , останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1 . 
Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 20.12.2025 року “повторно” (а.с.5) та довідкою Королівської селищної ради від 10.12.2025 року № 841 (а.с.11).
Заповіту ОСОБА_3 не залишили. Відкрилася спадщина за законом.
Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина – земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗК №2031218, виданий 20.07.2005 року Виноградівською райдержадміністрацією . 
Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 27.01.2026 р. №21/225-26 за ОСОБА_3 зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК № 031218 від 20.07.2005р. площею 0,9199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 2121255600:01:002:0076) (а.с.17).
Спадщину в порядку ст.1268 ЦК України фактично прийняв батько позивачки – ОСОБА_4 , оскільки на момент її смерті вони проживали разом, що стверджується довідкою виконкому Королівської селищної ради № 290 від 09.04.2025 р. та №841 від 10.12 .2025 р. (а.с.10, 11).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 03.08.2012 року (а.с.6).
Родинні відносини між позивачкою ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження позивачки НОМЕР_3 від 03.03.1970 р. (а.с.8) та свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4 від 22.03.2026 року виданого “повторно” (а.с.9), згідно якого позивачка змінила прізвище на ОСОБА_5 .
Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина – земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗК №2031217, виданий 20.07.2005 року Виноградівською райдержадміністрацією. 
Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 27.01.2026 р. №21/225-26 за ОСОБА_4 зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК № 031217 від 20.07.2005р. площею 0,9201 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 2121255600:01:002:0075) (а.с.17).
Після смерті батька спадщину в порядку ст.1268 ЦК України фактично прийняла позивачка, оскільки на момент його смерті проживали разом, що стверджується довідкою виконкому Королівської селищної ради № 290 від 09.04.2025 р (а.с.10).
Крім позивачки, спадкоємцем щодо майна померлого є її мати – ОСОБА_2 .
Рішенням Виноградівського районного суду по справі №299/2303/25 за позивачкою визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, що належав спадкодавцю ОСОБА_4 (а.с.13-16).
За оформленням права власності на спадкове майно в порядку ст.1268 ЦК України своєчасно звернулася до державного нотаріуса Берегівського нотаріального округу Боричок К.В., однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, відмовлено по причині відсутності оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.12).
У нотаріальному порядку оформлення спадщини неможливе. 
Позивач змушена звернутися до суду за захистом права власності, набутого у спосіб спадкування.
В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.
Відповідач, як мати позивачки, претензій до спадкового майна не має.
Застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно дост.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.
Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до п.37 постанови №5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, а спадкодавець за життя такі не оформив, відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за законом в судовому порядку, то позивачка звернувся до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно.
За таких обставин суд вважає, що позивач, як спадкоємець за законом першої черги, має право на набуття всіх прав, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змогла його отримати з незалежних від неї причин.
Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд – 

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності в порядку спадкування за законом на :
земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер ділянки 2121255600:01:002:0075, площею 0,9201 га 
земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер ділянки 2121255600:01:002:0076, площею 0,9199 га.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий	Леньо В. В.