ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3944/26 Справа № 212/6549/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/6549/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачка –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тімофєєв Артур Сергійович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено  04 грудня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у цивільних стосунках. 
Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина майже після його народження. Відповідачка не цікавиться життям малолітнього сина, не приймає участі в його утриманні та вихованні, аліменти на утримання дитини не сплачує.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі від доходів відповідачки та до повноліття дитини.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04 грудня 2025 року позов залишено без задоволення.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тімофєєв А.С., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, починаючи з народження дитини. Дитиною повністю опікується позивач. Мати з дитиною не спілкується взагалі. Відповідачка не вчинила будь-яких дій, які б свідчили про її прагнення зберегти свої батьківські права, змінити своє ставлення до дитини. При цьому, відповідачка у судовому засіданні підтвердила відсутність у неї бажання займатися вихованням дитини, а Орган опіки надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Тімофєєва А.С., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого записані: батько – ОСОБА_1 , мати – ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.12.2015.
Відповідно до характеристики родини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 3-Г класу Криворізької гімназії №122 КМР, ОСОБА_4 навчається в гімназії з 01.09.2024. Хлопчик виховується батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_5 . Зі слів ОСОБА_1 мати малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , з сім`єю не проживає, місцезнаходження останньої невідомо.
Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 25.09.2025 за № 880 затверджено Висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено, що мати ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, не готує його до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, в інтересах малолітньої дитини Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Опитаний у судовому засіданні в присутності спеціаліста ОСОБА_6 , малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказав, що він проживає з бабусею та дідусем у Миколаївській області. Батько є військовослужбовцем та перебуває на війні. Зазначив, що з мамою він спілкується кожного дня по телефону та по відеозв`язку, мати цікавиться як здоров`я, як справи, як він вчиться, як погуляв. Мама висилає подарунки, вітає зі святами, висилає гроші. Вказав, що з мамою бачиться, коли приїздить в м.Кривий Ріг, вони гуляють на площадці, ходять разом в магазин. В лікарню мати з ним не їздить, оскільки він проживає в Миколаївській області.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала суду свідчення, що позивач є її племінником. Вказала, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спочатку були добрими, але потім відносини між сторонами погіршились, відповідачка доглядала за сином, а позивач неофіційно працював. В подальшому сторони вживали спиртні напої, дитиною не займались, за дитиною доглядали всі родичі. Протягом останніх 2-3 років малолітній ОСОБА_3 проживає з бабусею. Вказала, що ОСОБА_2 іноді телефонувала дитині.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що вона є матір`ю позивача та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що вона забрала до себе онука ОСОБА_8 в 2024 році, коли останній пішов у 2 клас, оскільки звертались педагоги, що дитина погано вчиться та бажали вилучити з родини. Вказала, що вихованням дитини займається вона. ОСОБА_2 надає фінансову допомогу на утримання дитини. ОСОБА_2 спілкується з сином по телефону кожного дня або через день в присутності ОСОБА_5 . Вказала, що ОСОБА_2 не бажає забрати сина ОСОБА_8 до себе.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачем суду не надано.
Суду не надано докази винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Наведені позивачем обставини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, а малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказав, що він спілкується з мамою кожного дня по телефону та по відеозв`язку, мати цікавиться його здоров`ям, навчанням та вільним часом, тощо.
Разом з тим, суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.
Враховуючи те, що вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини позивачем у позовній заяві заявлено як похідну вимогу від позбавлення батьківських прав, та зважуючи на те, що основну позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав залишено судом без задоволення, суд дійшов висновку, що у задоволенні похідної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини слід відмовити.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , тобто, природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Суд правильно вважав, що в даному випадку позбавлення відповідачки батьківських прав є недоцільним.
У матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, надав системну оцінку зібраним у справі доказам, висновку органу опіки та піклування та поясненням сторін у справі та позицію малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вказав, що він проживає з бабусею та дідусем у Миколаївській області. Батько є військовослужбовцем та перебуває на війні. Зазначив, що з мамою він спілкується кожного дня по телефону та по відеозв`язку, мати цікавиться його здоров`ям, навчанням та вільним часом. Мама висилає подарунки, вітає зі святами, висилає гроші. Вказав, що з мамою бачиться, коли приїздить в м.Кривий Ріг, вони гуляють на площадці, ходять разом в магазин. В лікарню мати з ним не їздить, оскільки він проживає в Миколаївській області.
Колегія суддів бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України, пункт 49).
З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері дитини, колегія суддів зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.
Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано необхідним у демократичному суспільстві , воно повинно бути обґрунтовано гострою соціальною необхідністю. Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.
Отже, суд першої інстанції встановив відсутність подання позивачем доказів, ухилення відповідачки від виховання дитини за умови її винної поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов`язками.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх причин для позбавлення відповідачки батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд першої інстанції діяв у межах своєї дискреції.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа Мамчур проти України (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).
Суд першої інстанції ухвалив судове рішення у вказаній справі з урахуванням основних інтересів дитини, зокрема з умовою збереження її зв`язку із рідною матір`ю.
При цьому, відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком Органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 25.09.2025 за № 880 затверджено Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Між тим, у справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків.
Відтак, суд першої інстанції правильно зазначив, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, а тому не погодився з таким висновком, оскільки в ньому не наведено достатніх підстав та аргументів, які б вказували на необхідність застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів зазначає, що недостатня участь матері у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.
Таким чином, разом з усіма іншими доказами, враховуючи конкретні обставини даної справи, колегія суддів встановлює, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відсутні. 
Щодо заяви відповідачки про згоду із побавленням ії батьківських прав, то у справах про позбавлення батьківських прав визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Колегія суддів вважає, що відповідачка не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення її батьківських прав, а позивачем не надано доказів, що такий захід буде відповідати інтересам дитини.
Таким чином, ухваливши рішення про відмову в задоволенні позову у частині позбавлення відповідачки батьківських прав, суд першої інстанції правильно вирішив такі вимоги.
Враховуючи те, що вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини позивачем у позовній заяві заявлено як похідну вимогу від позбавлення батьківських прав, та зважуючи на те, що основну позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав залишено судом без задоволення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у задоволенні похідної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини слід відмовити, й такі висновки суду в апеляційній скарзі фактично не спростовуються.
Перевіривши справу, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Проте, відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідачка в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, є аналогічними обставинам, викладеним в позовній заяві, які перевірені судом першої інстанції, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тімофєєв Артур Сергійович, - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: