печерський районний суд міста києва

Справа № 757/2838/26-ц 
пр. № 2-381/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
У січні 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди в розмірі 150 911, 06 грн та 2 000 000, 00 грн моральної шкоди.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав, що 26 серпня 2025 року він звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про зобов`язання Голо¬вного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року в адміністративній справі № 400/9794/21 щодо перерахунку та виплати раніше призначеної пенсії позивачу за період з 01 квітня 2019 року по 01 березня 2022 року. Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Величко А.В. ухвалою від 05 вересня 2025 року в адміністративній справі № 400/9794/21 задовольнив вказану заяву та встановив Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області строк у тридцять днів для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року в адміністративній справі № 400/9794/21. Однак службові особи ГУ ПФ України внесли, на його думку, завідомо неправдиві відомості та здійснили перерахунок пенсії з іншої дати, у зв`язку із чим позивач звернувся до судді Миколаївського окружного адміністративного суду Величко А.В. із заявою, в якій просив відмовити у прийнятті вказаного звіту. Проте, суддя Величко А.В. прийняв вказаний звіт в якості виконання рішення суду.
Позивач стверджує, що через те, що суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Величко А.В. при здійсненні судового контролю за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року по справі № 400/9794/21 діяв не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України, позивачеві було завдано матеріальну та моральну шкоду.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала. Тому відповідно до вимог чинного законодавства не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Позивачем не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини в її заподіянні. Отже, за таких обставин просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.
ІІ. Процесуальні дії і рішення.
19 січня 2026 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано , для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
22 січня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
18 лютого 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
19 лютого 2026 року від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву.
Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, врахувавши доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
Позивач стверджує, що через те, що суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Величко А.В. при здійсненні судового контролю за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року по справі № 400/9794/21 діяв не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України, позивачеві було завдано матеріальну та моральну шкоду.
Відповідно до положенням ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на спричинення йому матеріальної та моральної шкоди, яка виявилась у порушенні його права на ефективний засіб правового захисту в національному органі, що надає право на його захист шляхом відшкодування шкоди.
Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
У пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2018 року у справі № 61-1091св17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 14-90цс18 та від 21 листопада 2018 року у справі № 14-399 цс18.
Отже, позивач просить суд стягнути відшкодування шкоди завданої незаконними діями судді Миколаївського окружного адміністративного суду Величко А.В., адже, на його думку, судя при здійсненні контролю за виконанням судового рішення у справі № 400/9794/21 діяв не у відповідності до вимог законодавства.
Проте, суд не може розглядати, переглядати, або піддавати сумніву законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, адже перевірятися така законність має за межами передбаченого законом процесуального контролю.
З урахуванням наведеного, позивачем не доведено наявність майнової та моральної шкоди завданої суддею Миколаївського окружного адміністративного суду Величко А.В. та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Крім того, Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавала.
Враховуючи вказане, правові підставі для задоволення позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди - відсутні.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.
Керуючись ст. 23, 1166, 1176 ЦК України, ст. 12, 13, 49, 76, 81, 141, 263-265, 267, 273, 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова