Провадження №	2/447/669/26 	
Справа №	439/2652/25 	

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
(заочне)

25.03.2026           м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львіської області в складі
головуючої судді - Рябчун А. В.,
за участю секретаря - Непопалової М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У січні 2026 року з Бродівського районного суду Львівської області до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 06.02.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір №3441243 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надіслало Відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор № Р850, який того ж дня о 09:24:16 був введений/відправлений Відповідачем у відповідному розділі ІТС. Цими діями Відповідач прийняв (акцептував) пропозицію укласти Кредитний договір №3441243. Підписанням договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Вказує, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало умови договору позики від 06.02.2023 року, а саме надало відповідачу кошти у розмірі 5 000,00 грн на строк 349 днів. Стандартна процентна ставка – 1,99% на день. Натомість ОСОБА_1 не виконав умови договору, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
Позивач зазначає, що 26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Профіт» укладено договір про відступлення прав вимог № 26102023, за яким Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Профіт» право вимоги за Кредитним договором.
09 вересня 2026 року між ТОВ «ФК «Профіт» та ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, за яким ТОВ «ФК «Профіт» відступив право вимоги за Кредитним договором ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ». До договору факторингу долучено реєстр боржників та платіжну інструкцію про сплати коштів за договором.
Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача за Кредитним договором № 3441243 від 06.02.2023 року становить 28 930,00 гривень, з них: тіло кредиту – 5 000, 00 грн; нараховані відсотки – 23 930,00 грн; пеня/штрафні санкції - 0,00 грн.
Ураховуючи зазначене, ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором кредиту та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Процесуальні дії суду
Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2025 року справу № 439/2652/25 передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2026 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання на 26 лютого 2026 року.
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладено на 25 березня 2026 року.
У судові засідання 26 лютого 2026 року, 25 березня 2026 року представник позивача не з`явився, водночас подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судові засідання 26 лютого 2026 року, 25 березня 2026 року не з`явилась, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України.
За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц).
З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. На підставі положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відзив на позовну заяву відповідач не подав.

Фактичні обставини справи
06 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір № 3441243 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідно до договору вказано, що Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає: 5 000 гривень, Строк кредиту становить 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до Договору. 
Відповідно до п. 2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки).
Договір № 3441243 підписано електронним підписом P850 06.02.2023 09:24:42.
Згідно із розрахунку заборгованості за Договором № 3441243 від 06 лютого 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 26.10.2023, заборгованість становила 29 300,00 гривень, з них: тіло кредиту - 5000 грн; нараховані відсотки – 23 930 грн.
Відповідно до довідки №20240228-1475 від 28.02.2024 між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2022. У листі вказано, що відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»:
06.02.2023 09:26:10 на суму 5000.00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» 063de5cd-452e-4a67-95d6-9acb2e9dbaaf, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 34412431675668370, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .
26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Профіт» укладено договір про відступлення прав вимог № 26102023, за яким Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Профіт» право вимоги за Кредитним договором.
09 вересня 2026 року між ТОВ «ФК «Профіт» та ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, за яким ТОВ «ФК «Профіт» відступив право вимоги за Кредитним договором ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ». До договору факторингу долучено реєстр боржників та платіжну інструкцію про сплати коштів за договором.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа.
Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Судом встановлено на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що 06 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір № 3441243 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. Факт зарахування коштів підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». При цьому матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт часткового/повного виконання відповідачем кредитних зобов`язань.
Щодо переходу права вимоги
Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У матеріалах справи наявна копіядоговору про відступлення прав вимог № 26102023 26.10.2023 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Профіт» укладено, за яким Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Профіт» право вимоги за Кредитними договорами згідно з реєстром боржників. До матеріалів справи не долучено копії реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги від 26.10.2023 року, витягу з реєстру боржників, платіжної інструкції про перерахування коштів згідно з договором про відступлення прав вимоги.
Також матеріали справи містять копію договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2026 року, укладеного між ТОВ «ФК «Профіт» та ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ», за яким ТОВ «ФК «Профіт» відступив право вимоги за Кредитними договорами згідно з реєстром боржників ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ». До договору факторингу долучено реєстр боржників, витяг з реєстру боржників та платіжну інструкцію про сплати коштів за договором факторингу.
Суд дійшов висновку, що позивачем не надано документів на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «Профіт», а долучена копія договорупро відступлення прав вимог № 26102023 26.10.2023 року без долучення інших доказів, зокрема, копії реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги від 26.10.2023 року, витягу з реєстру боржників, платіжної інструкції про перерахування коштів згідно з договором про відступлення прав вимоги, не підтверджує факту набуття ТОВ «ФК «Профіт» права вимоги до відповідача.
З огляду на зазначене, суд позбавлений можливості встановити дійсність факту переходу права вимоги від ТОВ «ФК «Профіт» до позивача ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ» за договором факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2026 року.
Таким чином, позивач ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ» не надало доказів переходу до ТОВ «ФК «Профіт», і як наслідок до нього, права вимоги до боржника – відповідача ОСОБА_1 , відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат
Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.
Керуючись статями 12, 13, 81, 89, 141, 178, 247, 261, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ», код ЄДРПОУ 43950742, адреса місце знаходження: 02154, місто Київ, проспект Соборності, будинок 30-А, приміщення 321.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 25 березня 2026 року.

Суддя            Анна Рябчун