Головуючий І інстанції: А.Б. Головко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 р. 	Справа № 440/7678/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/7678/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач1, ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач3, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якій просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 року по справі № 440/7678/25 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняття відповідного рішення, з урахуванням висновків суду та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7- 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що не погоджується щодо підстав відмови в задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу. Вважає, що у випадку повторного звернення із заявою до ГУ ПФУ в Полтавській області щодо призначення та виплати грошової допомоги позивачка може отримати чергову відмову, в якій територіальний орган вкотре буде посилатися на роз`яснення Пенсійного фонду України від 01.05.2025 року № 2800-030102-9/28933, яке використовується на даний час по всій території держави територіальними органами пенсійного фонду для поважності підстав відмови в аналогічних ситуаціях. Вважає, що належним та ефективним захистом та відновленням порушених прав є задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ГУ ПФУ в Полтавській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалити нове рішення суду, яким скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 по справі №440/7678/25, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Первинно із заявою про призначення пенсії за віком та додатково наданими документами, зокрема, довідками, виданими державною установою “Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України” від 24.10.2024 №05/25. від 19.11.2024 №01/1829, згідно з якими ОСОБА_1 на дату досягнення пенсійного віку продовжує працювати на посаді помічника лікаря-епідеміолога відділення особливо небезпечних інфекцій в Державній установі “Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України”, позивачка звернулась до Управління 20.11.2024. Відповідну заяву розглянуто за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та призначено пенсію з 23.09.2024. Розмір пенсії - 9294.71 грн. При цьому одноразова грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону не призначена, рішення про відмову у призначенні та виплаті допомоги не винесено. Згідно з листами ГУ ПФУ в Запорізькій області від 31.12.2024 №0800-0303-9/120179, ГУ ПФУ в Херсонській області від 03.01.2025 J4n2100-0303-9/286 права на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону 1058, ОСОБА_1 не має. Вказує, що згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України від 01.05.2025 №2800-030102-9/28933 у позивачки відсутнє право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058, оскільки Центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України не передбачений розділом “2. Охорона здоров`я" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, а відповідно до Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 відноситься до санітарно-профілактичних закладів громадського здоров`я.
Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області, вказала, що не погоджується з доводами, що в ній викладені, вважає рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною відмову відповідачів у призначенні одноразової грошової допомоги законним і обґрунтованим.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 20.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято рішення № 163750031131 від 26.11.2024 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 з 23.09.2024.
Позивачка звернулась з листами до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у яких зазначила, що всі підтверджуючі документи були надані під час звернення з заявою на призначення пенсії за віком та просила надати письмове обґрунтування правових підстав відмови у нарахуванні їй грошової допомоги, визначеної п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у відповіді зазначено, що згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України від 01.05.2025 №2800-030102-9/28933 у позивачки відсутнє право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058, оскільки Центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України не передбачений розділом "Охорона здоров`я" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, а відповідно до Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 відноситься до санітарно-профілактичних закладів громадського здоров`я.
Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у відповіді зазначено, що Державна установа "Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" відсутня в Переліку. Вказано, що у позивачки права на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Закону №1058, ОСОБА_1 . Вказано, що відповідно до пункту 1 розділу II Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 (зі змінами), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 18.08.2015 за № 991/27436, з питань, які стосуються даних пенсійної справи, прийом та обслуговування здійснюються в органі Пенсійного фонду України за місцем проживання (перебування) особи. Зауважено, що в подальшому з питань пенсійного забезпечення звертатися за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. 
Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у відповіді зазначено, що оскільки в Переліку № 909 зазначено установи Держсанепідемслужби, відсутні підстави для врахування роботи з 19.07.2016 (після перейменування) для визначення права заявниці на грошову допомогу, а також на день досягнення пенсійного віку заявниця не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що дають право на призначення та виплату грошової допомоги. Враховуючи зазначене, відсутні підстави для перегляду рішення від 26.11.2024 про призначення допомоги.
Позивачка, не погодившись з відмовою у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудова діяльність позивачки пов`язана з роботою у закладах охорони здоров`я на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ та дійшов висновку про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З метою належного захисту прав позивачки суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України № 1058 - IV).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон України № 1788-XII) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Так, пунктом 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі – Перелік № 909).
затверджено вичерпний Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до пункту 2 Переліку № 909 до вказаного переліку відносяться:
лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад);
аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії - фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти;
медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи; а також соціального захисту: інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих; медичні відділи протезних підприємств - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
У примітках до згаданого Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
У пункті 2 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за №892/7180, до санітарно-профілактичних закладів віднесено санітарно-епідеміологічні заклади, зокрема, санітарно-епідеміологічні станції (центральна, республіканська, обласна, міська, міжрайонна, районна).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.12 №1181 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" у абзаці першому розділу 2 переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, у графі "Найменування закладів і установ" слова "санітарно-епідеміологічні заклади" замінено словами "установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями)".
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.05.2018 №933 підпункт 2.3 пункту 2 Переліку закладів охорони здоров`я викладено у новій редакції, відповідно до якої до санітарно-профілактичних закладів віднесено заклади громадського здоров`я: лабораторний центр (обласний, міський, на водному, залізничному, повітряному транспорті) Міністерства охорони здоров`я України; Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України; Центр громадського здоров`я (обласний, міст Києва та Севастополя).
Крім того, цим наказом Пояснення до Переліку закладів охорони здоров`я доповнено пунктом 19, згідно з яким заклади громадського здоров`я - заклади охорони здоров`я, завданнями яких є діяльність у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), профілактики неінфекційних захворювань, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням у межах, визначених установчими документами.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24.02.2021 № 344 внесено зміни до підпункту 2.3 пункту 2 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за № 892/7180, доповнивши його абзацом п`ятим такого змісту: «Центр контролю та профілактики хвороб (республіканський, обласний, міст Києва та Севастополя)».
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України № 1058-IV (далі - Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.
Пунктом 5 вказаного Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17, від 09.12.2021 по справі № 264/6871/16-а, від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а, від 22.02.2024 у справі № 260/323/20, від 05.03.2025 у справі № 280/5256/22.
Спір у даній справі стосується наявності у позивачки права на одержання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Зі змісту залученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивачки встановлено, що трудова діяльність позивачки пов`язана з роботою у санітарно-епідеміологічних закладах.
З 01.04.1983 року по 30.11.1983 року позивачка працювала в Машівській районній санітарно – епідеміологічній станції Полтавської області на посаді помічника санітарного лікаря з гігієни праці та комунальної гігієни. 
01.12.1983 року була переведена на посаду помічника санітарного лікаря гігієни дітей та підлітків. 
20.11.1985 року була звільнена з Машівської районної санітарно – епідеміологічної станції Полтавської області. 
25.11.1985 року прийнята на роботу на посаду медичної сестри до Жемчуженської середньої школи Кримської області. 
29.01.1986 року звільнена за власним бажанням. 
31.01.1986 року прийнята до Охтирської районної санітарно – епідеміологічної станції Сумської області на посаду помічника санітарного лікаря з гігієни праці. 
21.06.1990 року була увільнена з посади та переведена до Полтавської обласної санітарно – епідеміологічної станції на посаду помічника санітарного лікаря з гігієни праці. 
31.08.1990 року прийнята на посаду помічника санітарного лікаря з гігієни праці до Полтавської обласної санітарно – епідеміологічної станції. 
01.09.1999 року переведена помічником – епідеміолога відділення профілактики і боротьби зі СНІДом відділу особливо-небезпечних інфекцій. 
14.02.2000 року переведена помічником – епідеміолога відділу особливо-небезпечних інфекцій. 
04.10.2010 року Полтавська обласна санітарно – епідеміологічна станція перейменована на Державний заклад «Полтавська обласна санітарно – епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров`я України. 
29.12.2012 року звільнена у зв`язку з переведенням у Державну установу «Полтавський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».
02.01.2013 року прийнято на посаду помічника лікаря – епідеміолога відділення особливо-небезпечних інфекцій в порядку переведення. На відповідній посаді позивачка працює по даний час.
Слід врахувати, що посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в санітарно-епідеміологічних станціях віднесені до Переліку закладів охорони здоров`я та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 644 від 01.07.2016 року відповідно до Закону України "Про управління об`єктами державної власності", Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року № 1482, пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 437-р "Про передачу цілісних майнових комплексів державних установ та організацій до сфери управління Міністерства охорони здоров`я" та на виконання пункту 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2016 року № 502 "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та державних установ Державної санітарно-епідеміологічної служби України до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України" прийняті до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України цілісні майнові комплекси державних підприємств та державних установ Державної санітарно-епідеміологічної служби України.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1103 від 02.06.2021 року змінено назву державних установ - лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України на центри контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України; затверджено в новій редакції статут Державної установи "Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" (далі - Статут).
Згідно статті 1 розділу ІІІ Статуту центр утворений з метою виконання завдань у сферах забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, захисту населення від інфекційних хвороб, попередження та профілактики неінфекційних захворювань, біологічної безпеки та біологічного захисту, епідеміологічного нагляду (спостереження), імунопрофілактики, промоції здорового способу життя та запобігання факторам ризику, боротьби із стійкістю до протимікробних препаратів, реагування на небезпеки для здоров`я та надзвичайні стани в сферах охорони здоров`я.
Згідно пункту 18 статті 3 розділу ІІІ Статуту завданням центру є проведення лабораторних та інструментальних досліджень (випробувань) у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення для виявлення та оцінки причинно - наслідкових зв`язків між станом здоров`я населення та впливом на нього факторів ризику середовища життєдіяльності, з інформуванням громадськості, центральних та місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
В свою чергу, робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби передбачена у Переліку закладів охорони здоров`я та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія судів вказує, що позивачці з 23.09.2024 призначена пенсія за віком, вся її трудова діяльність пов`язана з роботою у закладах охорони здоров`я на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Відповідно до протоколу про призначення пенсії страховий стаж позивачки складає 49 років 2 місяці 18 днів.
Таким чином, позивачка має достатній страховий стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та, відповідно, на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити грошову допомогу при призначенні пенсії за віком у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивачки суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення прийняте без будь-якого мотивування та без надання належної оцінки долученим позивачкою до заяви про призначення пенсії документам, які підтверджують наявність у неї права на призначення грошової допомоги.
Крім того, як встановлено судовим розглядом підставою для відмови у виплаті позивачці спірної допомоги пенсійними органами вказано те, що згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України від 01.05.2025 №2800-030102-9/28933 у позивачки відсутнє право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058, оскільки Центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України не передбачений розділом "Охорона здоров`я" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Водночас судовим розглядом спростовані вказані обставини та встановлено, що вся трудова діяльність позивачки пов`язана з роботою у закладах охорони здоров`я на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ.
При цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно пенсійному органу.
Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо розгляду заяви позивачки неналежним чином, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 по справі № 440/7678/25 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   З.Г. Подобайло