ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/155/26 Справа № 702/36/25 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України	Головуючий у І інстанції ОСОБА_1    Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року  колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:
головуючого судді	ОСОБА_2 ,	
суддів	ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 	
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченої	ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 , ОСОБА_7  (в режимі відеоконференції),	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 12025255360000006 від 02.01.2025 за апеляційною скаргою прокурора Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 травня 2025 року, яким
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Долинка Монастирищенського району Черкаської області, громадянка України, неодружена, яка позбавлена батьківських прав щодо трьох малолітніх дітей, зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , працююча неофіційно на Київському міському сміттєзвалищі, несудима,
засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
У порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу.
У с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за таких обставин. 
30.12.2024 ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 перебувала в будинку за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , де спільно вживали спиртні напої.
Цього ж дня близько 12 години 30 хвилин між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розпочалась словесна суперечка, яка переросла в конфлікт, в ході якого в ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у кухні будинку по АДРЕСА_1 , взяла зі столу до правої руки кухонний ніж та його лезом нанесла один удар у праву частину спини ОСОБА_9 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани правої підлопаткової ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Судом визнано недоведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення про те, що вона вчинила діяння, пов`язане із фізичним насильством, як формою домашнього насильства відповідно до положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з урахуванням того, що ОСОБА_9 до моменту своєї смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , а прокурором не доведено, що обвинувачена та потерпілий складали сім`ю, спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05.05.2025 через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалити новий вирок, яким:
-обвинувачення ОСОБА_7 доповнити даними про вчинення діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;
-визнати обставиною, яка, відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_7 – вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у близьких відносинах;
-речовий доказ – кухонний ніж із дерев`яною колодкою, що упакований в паперовий конверт № NPU-0411801 та знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області – знищити. 
Вважає, що суд дійшов необгрунтованого висновку про не пов`язаність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення з домашнім насильством та безпідставно виключено з обсягу обвинувачення посилання на те, що вчинене нею діяння має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того судом не враховано наявність передбаченої п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у близьких відносинах.
Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_7 під час судового розгляду вказувала на те, що з потерпілим ОСОБА_9 проживала упродовж останніх п`яти років, вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, а перебування потерпілого в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , таких обставин не спростовує. Вказує, що сам по собі факт перебування потерпілого у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 не є взаємовиключною обставиною з пов`язаністю скоєного щодо нього ОСОБА_7 , з якою він фактично проживав та перебував у близьких відносинах, кримінального правопорушення пов`язаного з домашнім насильством.
З огляду на наведене наголошує про наявність в кримінальному провадженні обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 і передбаченої п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, а її не врахування судом прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 67 КК України.
Крім того вказує, що повертаючи власнику ОСОБА_7 речовий доказ – ніж, що є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, судом не дотримано положення п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, за яким майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній підстав, обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та не заперечувала проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора належить до задоволення.
Частиною 1 та 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Наведених вимог кримінального процесуального закону Монастирищенським районним судом Черкаської області не дотримано.
За пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_7 спричинила своєму співмешканцю ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, чим вчинила діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Визнаючи доведеним пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, судом виключено із обсягу обвинувачення посилання на вчинення нею фізичного насильства як форми домашнього насильства, з огляду на те, що наявність такої обставини стороною обвинувачення не доведено.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, вважаючи, що суд дійшов необгрунтованого висновку про не пов`язаність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення з домашнім насильством, з огляду на таке.
Під злочином, пов`язаним із домашнім насильством слід розуміти будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
За змістом ч. 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII вбачається, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.
З показань обвинуваченої ОСОБА_7 , наданих суду першої інстанції та її пояснень суду апеляційної інстанції вбачається, що вона упродовж останніх п`яти років до вчинення кримінального правопорушення спільно проживала з потерпілим ОСОБА_9 в будинку її батька за адресою:  АДРЕСА_1 . Вони перебували в цивільному шлюбі, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.
Сам по собі факт перебування потерпілого ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , про що вказує суд на спростування вчинення обвинуваченою діяння, яке має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства, на переконання колегії суддів, не спростовує того, що потерпілий та ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення спільно проживали та перебували в близьких відносинах, тому вчинене останньою фізичне насильство у виді заподіяння легкого тілесного ушкодження, є формою домашнього насильства.
З огляду на наведене встановлені судом першої інстанції фактичні обставини провадження підлягають доповненню даними про вчинення ОСОБА_7 діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Пунктом 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено обставиною, що обтяжує покарання – вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
З ч. 2 ст. 67 КК України слідує, що суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
Тобто визнання обставиною, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, при наявності для цього підстав, є обов`язковим.
Оскільки колегія суддів визнає доведеним той факт, що  ОСОБА_7 вчинила діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства, тому наявна обставина, що обтяжує її покарання – вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у близьких відносинах.
Разом з цим визнання наведеної обставини такою, що обтяжує покарання, не впливає на призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, яке не оспорюється, визнається справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, особі останньої, сприятиме її виправленню та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстави для призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 69 КК України, у колегії суддів відсутні. Даних про наявність обставин, що можуть додатково бути визнаними пом`якшуючими, з огляду на положення ст. 66 КК України, матеріалів кримінального провадження не містять і під час апеляційного розгляду їх не встановлено.
Крім того колегія суддів зауважує про те, що судом не дотримано положень ст. 100 КПК України при вирішенні долі речового доказу в кримінальному провадженні.
Зокрема, з матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 нанесла потерпілому ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження кухонним ножем, який визнаний речовим доказом та підлягав знищенню, як майно, що не має ніякої цінності і не може бути використане.
Разом з цим судом прийнято рішення про повернення кухонного ножа, який є знаряддя кримінального правопорушення, власнику, що є недоцільним та суперечить приписам п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України.
Так як судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків фактичним обставинам кримінальне провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, він підлягає скасуванню з ухваленням, на виконання ст. 420 КПК України, нового вироку з межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України.
Керуючись ч. 15 ст. 615, ст. 404, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 411 - 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 травня 2025 року щодо  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким встановлені фактичні обставини провадження доповнити даними про вчинення ОСОБА_7 діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 – вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у близьких відносинах.
Речовий доказ – кухонний ніж із дерев`яною колодкою, що упакований в паперовий конверт № NPU-0411801 та знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області – знищити.
У решті вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 травня 2025 року залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України. 

Головуючий 

Судді