ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року	Львів	Справа № 140/13055/24 пров. № А/857/11076/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року, головуючий суддя – Ксендзюк А.Я., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУНП у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ №480 о/с від 08.10.2024 року про звільнення з посади дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності №1 (м. Рожище) Луцького РУП ГУНП у Волинській області та призначення на посаду дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності №1 (м. Любешів) Камінь-Каширського РВ ГУНП у Волинській області з 10.10.2024 року; зобов`язати негайно поновити на посаді дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності №1 (м. Рожище) Луцького РУП ГУНП у Волинській області та допустити до негайного виконання службових обов`язків.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що переміщення поліцейського з ініціативи начальника, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками «інтересами служби». У будь-якому разі воно не можу бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту, оскільки Законом України «Про Національну поліцію» не врегульоване питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нижчу посаду в іншій місцевості. На час здійснення переміщення по посаді на нього за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у не проходженні в серпні 2024 року щомісячного тестування накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про необхідність дотримання службової дисципліни та зменшення відсотка преміювання, яке нараховується до щомісячного грошового забезпечення за жовтень місяць 2024 року в розмірі 5 % премії (Наказ Луцького РУП від 25.09.2024 №463/в). Вказане дисциплінарне стягнення у цей період діяло, а тому переміщення на іншу посаду відбулося в супереч вимогам п. 11 ч. 11 ст. 65 Законом України «Про Національну поліцію». Крім того, позивач зазначав, що ГУНП у Волинській області видаючи наказ №408 о/с від 08.10.2024 року не врахувало всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а саме сімейний стан та важке матеріальне становище. Дані обставини обґрунтовані тим, що батько позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером та особою з інвалідністю 1 групи та відповідно до довідки до акту огляду МСЕК потребує постійного стороннього догляду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 по 08.10.2024 року проходив службу у Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності №1 (м. Рожище) Луцького районного управління ГУНП у Волинській області та наказом №408 о/с від 08.10.2024 року призначений з 10.10.2024 року дільничним офіцером поліції відділу поліцейської діяльності №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП (а.с.20).
Позивач ознайомлений з наказом ГУНП у Волинській області №408 о/с від 08.10.2024 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 09.10.2024 року.
Підставою для видачі оскаржуваного наказу став рапорт ОСОБА_3 від 30.09.2024 року та подання ГУНП у Волинській області про призначення на посаду ОСОБА_1 від 07.10.2024 року.
Заступником начальника ГУНП у Волинській області полковником поліції Ковальчуком В.С. від 30.09.2024 року було подано рапорт начальникові ГУНП у Волинській області полковнику поліції Олегу Сліпчуку, у зв`язку зі службовою необхідністю, з метою забезпечення належного виконання завдань, поставлених перед структурними підрозділами ГУНП у Волинській області під час дії воєнного стану, виходячи з інтересів служби, керуючись статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію», про призначення капітана поліції ОСОБА_1 (0056130) дільничним офіцером поліції відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП, звільнивши його з посади дільничного офіцера поліції відділу поліцейського діяльності № 1 (м. Рожище) Луцького районного управління поліції ГУНП.
Поданням заступника начальника ГУНП у Волинській області полковника поліції ОСОБА_3 від 07.10.2024 року про призначення на посаду дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності №1 (сел.Любешів) Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, встановлено що, з метою забезпечення належного виконання завдань, поставлених перед структурними підрозділами ГУНП у Волинській області під час дії воєнного стану, виходячи з інтересів служби, керуючись статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію», було порушено клопотання про призначення капітана поліції ОСОБА_1 (0056130) на посаду дільничного офіцера поліції відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області, установивши йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 посадовий оклад в розмірі 2400 гривень.
Не погоджуючись з наказом №408 о/с від 08.10.2024 року ОСОБА_1 подав рапорт Голові Національної поліції України генералу поліції третього рангу Івану Вигівському, про перегляд та скасування вказаного наказу як необґрунтованого. В обґрунтування своєї позиції позивач вказав, що вищевказаний наказ був прийнятий без приводів, мотивів і конкретних підстав переміщення та всупереч вимогам чинного законодавства, а тому він є неправомірним. Зазначені вимоги є обов`язковою складовою рішення, хоча вони у тексті наказу відсутні. Такі вимоги є гарантією дотримання прав особи, зокрема, щодо якої прийнято рішення про переміщення, а саме переведення (переміщення) на іншу посаду фактично відбулось до іншої місцевості без відома ОСОБА_1 , яке в силу статті 32 Кодексу законів про працю України потребувало згоди. У свою чергу повідомляю, що переміщення поліцейського з ініціативи начальника, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками «інтересами служби». У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.
Наказом ГУНП у Волинській області Луцького РУП від 25.09.2024 року №463/в про притягнення до дисциплінарної відповідальності та вжиття заходів впливу до працівників Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області за порушення службової дисципліни, неналежне виконання службових обов`язків, що виразилось у не проходженні в серпні 2024 року щомісячного тестування на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про необхідність дотримання службової дисципліни та зменшення відсотка преміювання, яке нараховується до щомісячного грошового забезпечення за жовтень місяць 2024 року в розмірі 5 % премії.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (далі Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
У розумінні частини першої статті 2 Закону України від 23.12.1993 року №3781-XII «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Національна поліція є правоохоронним органом.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону №580-VIII).
У силу положень частини десятої статті 62 Закону №580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
За приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.
Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII обумовлено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
За правилами частин сьомої-дев`ятої статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Встановлено, що підставою для винесення спірного наказу визначено підпункт 1 пункту 2 частини 1 та частину 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).
В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Відповідно до статті 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Однак, відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
За приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Отже, спеціальне законодавство з питань проходження служби в поліції, виключає можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.
З матеріалів справи слідує, що спірний наказ містить відповідні посилання на загальну підставу його винесення, конкретизацію якого викладено у відповідному рапорті заступника начальника ГУНП у Волинській області полковника Ковальчука Віталія від 30.09.2024 та поданні заступника начальника ГУНП у Волинській області полковника ОСОБА_4 від 07.10.2024 причиною переведення ОСОБА_1 по службі в іншу місцевість обумовлено інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, що передбачено статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, відповідачем підтверджений факт переміщення позивача у зв`язку з інтересами служби під час дії воєнного стану в Україні.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними покликання позивача про те, що батько позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером та особою з інвалідністю 1 групи та відповідно до довідки до акту огляду МСЕК потребує постійного стороннього догляду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що безпосередньо позивач здійснює догляд за своїм батьком, який є інвалідом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №140/13055/24 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська