Справа № 758/3183/25 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Якимець О. І.
за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,
позивача -  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в :
позивач звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.06.2019 № 1526/1 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», скасувати запис про реєстрацію іпотекодержателя шляхом вилучення запису про іпотеку за реєстраційним № 33184042 в Державному реєстрі іпотек, зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталію Володимирівну виключити з Державного реєстру іпотек запис № 33184042 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48637690 від 12.09.2019 09:36:22.
Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що 22 грудня 2006 року уклала з ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», кредитний договір №49.28/14/06-Z, за умовами якого отримала кредитні кошти в іноземній валюті на споживчі цілі в сумі 38 200 євро, У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, був укладений договір іпотеки № 49.8/14/1429/06 від 22 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. та зареєстрований в державному реєстрі іпотек за номером 4323984, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
Позивачка посилалається на те, що 18 вересня 2007 року між сторонами кредитного договору був укладений договір про внесення змін № 1 до кредитного договору №49.28/14/06-Z від 22 грудня 2006 року, згідно якого збільшено розмір отриманого нею кредиту до 86 970 євро та строк повернення кредиту - до 21 грудня 2016 року, однак ці відомості не були внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме розділу «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотек».
У позові зазначається, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2010 року з неї та поручителів на користь ВАТ «Кредитпромбанк» солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 989 464,92 грн та державне мито в розмірі 1 700 грн. 22.09.2010 Подільським районним відділенням управлення юстиції м. Києва, відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 відповідно до виконавчого листа № 2-846 Печерського районного суду м. Києва з сумою боргу 991 284,92 грн та 08.11.2011 ДВС Подільського району м. Києва, був проведений опис та арешт квартири та оголошено про заборону квартири на відчуження.
Як стверджується у позові 26 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» відступив право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами ПАТ «Дельта Банк», яким у свою чергу було переуступлене право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1526/К від 27 червня 2019 року. Однак, у порушення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», п. 4.3 іпотечного договору та п. п. 2.6, 2.7 договору купівлі-продажу прав вимоги №152/К від 27 червня 2019 року, кредитор (іпотекодержатель) та покупець (правонаступник) не повідомили її у письмовій формі про відступлення права вимоги за іпотечним договором та за основним зобов`язанням. 27 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» був укладений договір про відступлення права вимоги №1526/1, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» право вимоги за кредитним договором №49.28/14/06-Z від 22 грудня 2006 року та іпотечним договором №49.8/14/1429/06 22 грудня 2006 року.
Позивачка вважає, що оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не набуло прав іпотекодержателя по вказаному іпотечному договору, так як не виконало своїх обов`язків щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги, то державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» проведена всупереч вимог чинного законодавства.
Також позивачка посилається на відсутність укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що свідчить про відсутність її згоди, як іпотекодавця, на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.
Крім того позивачка, що іпотекодержателем було порушено положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в частині проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності, а відтак приватний нотаріус Іващенко Н.В. фактично здійснила переоформлення права власності на предмет іпотеки без проведення оцінки її вартості, чим грубо порушено законодавство України щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень та порушення майнових прав з вилученням квартири із власності, без експертної оцінки та згоди власника, під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Позивачка стверджує, що вказані обставини стали підставою для звернення із скаргою до Міністерства юстиції України, за результатами розгляду якої було встановлено, що приватний нотаріус Іващенко Н.В. належним чином не перевірила підстави для можливості проведення реєстраційних дій, прийнявши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із порушенням норм чинного законодавства. У подальшому, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13 квітня 2020 року № 1398/5, Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України внесено відомості до державного реєстру речових прав про припинення права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», однак, із посиланням на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 3 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, їй було роз`яснено, що рішення про скасування рішення державного реєстратора підлягає виконанню виключно у разі одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, а тому Міністерство юстиції України на цьому етапі позбавлено можливості скасувати оскаржуване рішення приватного нотаріуса Іващенко Н.В. від 12 вересня 2019 року № 48637690.
До суду від відповідача ТОВ «Він Фінанс» (на підставі протоколу № 1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 та наказу № 55-к від 25.07.2024 назва ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» була змінена на ТОВ «Він Фінанс») надійшли пояснення у яких звертається увага на те, що підставами для визнання договору купівлі-продажу прав вимоги позивач зазначає порушення новим кредитором - ТОВ «ФК» Амбрела» процедури реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме відповідно до ст. 37 Закону України «Про Іпотеку».
Зауважується, що Наказом Міністерства юстиції України від 13.04.2020 року N? 1398/5 скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень N? 48637690 від 14.01.2020 року. 
Також наголошується, що наразі відсутні записи про право власності ТОВ «ФК «Амбрелла» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що означає, що рішення про скасування вищезазначених реєстраційних дій було виконане. 
Зазначається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року у справі № 757/31227/22 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача у справі № 2-846/10 за позовом ВАТ «Кредитпромбанк» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» у справі № 2-846/10.
Відповідач вважає, що факт укладання між банком та позичальником кредитного договору, отримання позичальником коштів за даним договором, факт порушення умов кредитного договору, що потягло за собою набуття кредитором права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків та факт переходу права вимоги за кредитним договором № 49.28/14/06-Z від 22 грудня 2006 року від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» а згодом і від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Амбрелла», підтверджується матеріалами справи № 2-846/10, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.
Крім того, ТОВ «Він Фінанс» просить застосувати до позовний вимог строк позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16.09.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.
У судому засіданні 18.03.2026 позивач підтримала доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.
Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2010 у справі №2-846/10 стягнуто солідарно на користь ВАТ «Кредитпромбанк» з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та поручителів заборгованість за кредитним договором № 49.28/14/06-Z в сумі 989 464,92 грн.
У тексті вказаного рішення, зокрема, зазначено наступне:
«Як встановлено в судовому засіданні, 22.12.2006 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір N? 49.28/14/06-Z про надання відповідачці кредиту в сумі 38200 євро на придбання певного майна, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше 21 грудня 2011 року.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором.
Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 було порушено порядок погашення кредиту за договором у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 84776,84 євро, яка складається з кредитної заборгованості в сумі 74787,88 євро, заборгованості по відсоткам в сумі 8210.92 євро та пені у розмірі 1778,04 євро.»
Між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, укладено Договір іпотеки № 49.8/14/1429/06 від 22.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиной Н.Ю., та зареєстрований в державному реєстрі іпотек від 30.12.2006, реєстраційний номер іпотеки: 4323984, Реєстраційний номер обтяження (заборона на нерухоме майно - квартира) - 4323972. Відповідно до Іпотечного договору з метою забезпечення виконання зобов`язань перед ВАТ «Кредитпромбанку» за Кредитним договором № 49.28/14/06-Z від 22.12.2006, позивачка передала банку в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 
18.09.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк» та позивачкою був укладений договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 49.28/14/06-Z від 22.12.2006, згідно з яким було збільшено розмір кредитного договору на загальну суму86 970,00 євро, строком повернення 21.12.2016. Відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, розділ «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотек», відомості про зміну основного зобов`язання та строки виконання в державний реєстр речових прав, про реєстрацію іпотеки не вносились. Розмір основного зобов`язання: 38 200.00 євро, строк виконання основного зобов`язання: 21.12.2011 року.
З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2013 між ПАТ «Кредитромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого, право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 49.28/14/06-Z від 22.12.2006 та іпотечним договором № 49.8/14/1429/06, укладеним між ПАБ «Кредитпромбанк» перейшло право вимоги до ПАТ «Дельта Банк». 
В подальшому, 27.06.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 1526/К, за умови якого, право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ ФК «Довіра та гарантія».
27 червня 2019 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 1526/1, за яким ТОВ «ФК «Амбрелла» набуло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.  
У постанові Верхового Суду від 13.01.2025 у справі № 758/14066/19 вказано: «18 липня 2019 року ТОВ «ФК «Амбрелла» направило на адресу ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124354313).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 259532828 від 02.06.2021, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ТОВ «ФК «Амбрелла». Підстава для державної реєстрації: Вимога про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотек», серія та номер 34, виданий 18.07.2019, видавник ТОВ «ФК «Амбрелла», іпотечний договір 49.8/14/1429/06, серія та номер 8949, виданий 22.12.2006, видавник Первушина Н.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 48637690 від 12.09.2019 09:36:22, приватний нотаріус Іващенко Наталія Володимирівна, Київський міський нотаріальний округ м. Київ.
Наказом міністра юстиції України № 1398/5 від 13 квітня 2020 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2019 року № 48637690, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., скасовано.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 449993988 від 30.10.2025 наразі відсутні записи про право власності ТОВ «ФК «Амбрелла» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року у справі № 757/31227/22 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача у справі № 2-846/10 за позовом ВАТ «Кредитпромбанк» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» у справі № 2-846/10 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107896997).
Також до позовної заяви долучено Вимогу про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Амбрелла» № 269 від 25.05.2021.
Відповідно до наказу № 55-к від 25.07.2024 назва ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» була змінена на ТОВ «Він Фінанс».
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Крім того, виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України та приписів ЦПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Таким чином, наявність порушення або оспорювання прав та законних інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим у силу приписів ст. 4 ЦПК України, а позивач, звертаючись до суду з даним позовом, згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести (підтвердити) в установленому законом порядку наявність факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.
Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
При цьому висновок (рішення) про невідповідність правочину актам законодавства як підстава для його недійсності (п. 1 ст. 203 ЦК України) має ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи щодо порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Отже, з урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено, що оспорюваним договором було порушено її права. Натомість, як вбачається, спірний договір передбачає лише заміну кредитора у зобов`язанні, не припиняє самого зобов`язання, а тільки приводить до вибуття однієї зі його сторін.
Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Із аналізу зазначених норм права убачається, що відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов`язання боржника залишається незмінним, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.
Щодо наказу Міністерства юстиції України № 1398/5 від 13 квітня 2020 року та висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарги ОСОБА_7 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2019 року № 48637690, прийняте приватним нотаріусом Іващенко Н.В., згідно такого «…Колегія під час дослідження інформації, яка міститься в Державному реєстрі прав, встановила наступне. До Заяви приватним нотаріусом Іващенко Н.В. долучено скановану копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яку направлено товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та особисто отримано ОСОБА_3 . Також до супровідних документів долучено накаладну, яка підтверджує направлення листа ОСОБА_8 , проте у документах відсутня інформація про отримання такого поштового відправлення адресатом. У свою чергу, відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі прав, приватним нотаріусом Іващенко Н.В. не долучено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, з якого можна було встановити перехід права вимоги до ТОВ «ФК «АМБРЕЛЛА» (п.2). Зазначене стало підставою скасування рішення про державну реєстрацію.
З наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 червня 2021 року вбачається, що зазначений наказ був виконаний 13 квітня 2020 року Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України, індексний номер рішення 51963278 (а.с.28).
Разом з цим, як встановлено апеляційним судом при розгляді справи №758/14066/19 «державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру Департаментом нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України не проводилася, оскільки у Державному реєстрі прав не містяться відомості про такі права, про що зазначено у листі заступника міністра з питань державної реєстрації О. Оніщук від 22 квітня 2021 року, який направлений на адресу ОСОБА_9 .
Також у листі зазначено, що для внесення відомостей про право власності ОСОБА_3 на квартиру до Державного реєстру прав, власниці квартири необхідно надати реєстраційному органу оригінали документів про право власності на квартиру. 
Позивачкою суду не було надано доказів здійснення нею реєстрації свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2000 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно».
Таких доказів не надано також і при розгляді цієї справи.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки такий укладено в порядку на умовах, визначених чинним законодавством: первісний кредитор у зобов`язанні замінений внаслідок передання ним своїх прав особі за правочином (відступлення права вимоги) відповідно до вимог ЦК України, сторонами дотримано письмової форми правочину відповідно до ст. 513 ЦК України; при укладенні правочину сторонами не порушено інтереси третіх осіб; в момент вчинення правочину сторонами дотримано вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Таким чином, за обставин викладених позивачем у позові, на даний час відсутні правові підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.
Оскільки в основній позовній вимозі відмовлено, похідні вимоги також не підлягають задоволенню.
Водночас, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, питання щодо спливу позовної давності та застосування відповідних правових наслідків не вирішується.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, отже судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, відшкодуванню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:
позивач ОСОБА_2 , адреса проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 77, код ЄДРПОУ 42855051;
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (назва змінена на ТОВ «Він Фінанс»), місцезнаходження - місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, офіс 32, код ЄДРПОУ 38750239;
третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна, місцезнаходження - місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 1, офіс 6.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 06.04.2026.

Суддя        О. І. Якимець