Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
06 березня 2026 року справа № 520/1377/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Григоров Д.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 ) за №5974-АГ «Про притягнення до відповідальності» від 25.12.2025, яким офіцера відділу морально-психологічного забезпечення сержанта ОСОБА_1 , П-036674 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення «догана». 
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 21.12.2025р. поза часом служби за телефоном керівник відділу морально-психологічного забезпечення, у якому на посаді офіцера відділу позивачка проходить службу, повідомив про необхідність перенаправлення листів за процедурами закупвлі, не зазначивши про їх кількість, строк перенаправлення та вміст вкладення до них. Всі листи за змістом були ідентичними та позивачка здійснила безпосереднє відправлення на електронні адреси виконавців трьох листів. Будь-яких порушень своїх посадових обов`язків позивачка, на її думку, не допускала, завжди намагалась своєчасно та якісно виконувати доручену роботу, в тому числі допомагала іншим військовослужбовцям та безпосереднім керівникам у разі такої потреби та термінової службової необхідності. Разом із тим, позивачку наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону №5974-АГ від 25.12.2025 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та їй оголошене дисциплінарне стягнення «догана». Оскаржуваний наказ містить посилання на рапорт начальника відділу морально- психологічного забезпечення від 23.12.2025 № 03.2/6970/25-Ви, за яким визначено, що 21.12.2025 позивачем не було забезпечено переопрацювання та реєстрація в СЕД запитів на цінові пропозиції в кількості 6 листів, чим порушено вимоги статей 11, 12, 16 Статуту Збройних Сил України та статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Не погоджуючись з наведеним, позивачка звернулася до суду в цій справі. 
Ухвалою суду від 26.01.2026р. відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі.
Представником військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін) до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування зазначалося, що начальник НОМЕР_3 прикордонного загону під час накладення на позивача дисциплінарних стягнень відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України 24 березня 1999 року N 551-XIV, діяв на підставі, в межах наданої дисциплінарної влади та своїх повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Стосовно суті порушення вказувалося, що 21.12.2025 року безпосереднім начальником позивачки - підполковником ОСОБА_2 було визначено позивачці, як офіцеру відділу морально- психологічного забезпечення про переопрацювання та реєстрацію в СЕД (Система електронного документообігу, яка функціонує у НОМЕР_3 прикордонному загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) запитів на цінові пропозиції, в кількості 6 листів. Станом на 22.12.2025 р. в СЕД було зареєстровано лице 3 листа з ціновими пропозиціями, доповіді підполковнику ОСОБА_3 від сержанта ОСОБА_1 про неможливість виконання завдання або інші причини, які сприяли його невиконання, він не отримував.
З вищевикладеного, на думку відповідача, вбачається, що позивачці було поставлено завдання безпосереднім начальником щодо переопрацювання та завантаження проектів листів (документів) до СЕД, для подальшої реєстрації та направлення цінової пропозиції, для укладення договорів з юридичними/фізичними особами, щоб в подальшому закупити друковану продукцію, для військової частини за напрямком діяльності, а саме проведення занять з психологічної продукції, яка безпосередньо впливає на мотивацію особового складу до виконання бойових та спеціальних завдань. При цьому, в посадовій інструкції займаної посади сержанта ОСОБА_1 - офіцера відділу морально- психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону (абз. 1 п.2) передбачено, що офіцер відділу зобов`язаний, організовувати, здійснювати контроль та методичне забезпечення інформаційної, правової профілактичної та культурно-просвітницької роботи в підпорядкованих підрозділах.
Представником позивача до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
При цьому зазначалося, що зміст оскаржуваного наказу не містить жодної інформації щодо обставин вчиненого позивачкою правопорушення, посилань на докази, що могли б слугувати його підтвердженням, крім загального посилання на ст. ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та рапорт начальника відділу морально-психологічного забезпечення від 23.12.2025 № 03.2/6970/25-Ви. Оскаржуваний наказ не містить конкретизації, які пункт (положення, статті тощо) посадової інструкції офіцера відділу морально-психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону та/або положення про відділ морально-психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону позивачкою не дотримано чи/або порушено. Наведені представником відповідача абз. 1, 10 п.2 Посадовій інструкції офіцера відділу морально- психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону обов`язки не передбачають покладення на позивачку завдань із переопрацювання та реєстрації в СЕД запитів на цінові пропозиції для подальшої реєстрації та направлення цінової пропозиції та укладення договорів з юридичними/фізичними особами, здійснення закупівля друкованої продукції для військової частини за напрямком діяльності, а саме проведення занять з психологічної продукції, яка безпосередньо впливає на мотивацію особового складу до виконання бойових та спеціальних завдань.
Також, на думку представника позивачки, жодними засобами доказування відповідачем не доведено надання сержанту ОСОБА_1 21.12.2025 року її безпосереднім начальником, підполковником ОСОБА_2 , будь-якого завдання, зокрема про переопрацювання та реєстрацію в СЕД запитів на цінові пропозиції в кількості 6 листів для подальшої реєстрації та направлення цінової пропозиції та заключення договорів з юридичними/фізичними особами.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, проходить військову службу відповідно до контракту від 21.11.2023, затвердженого наказом за № 577-ОС на момент виникнення спірних правовідносин на посаді офіцера відділу морально-психологічного забезпечення у НОМЕР_3 прикордонному загоні (Військова частина НОМЕР_2 ). 
Посадові обов`язки позивачки згідно займаної посади унормовані Положенням про відділ морально- психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону, затвердженим наказом начальника загону від 27.08.2024р. №110-ОД, та посадовою інструкцією офіцера відділу морально- психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону.
Так, відповідно до Положення про відділ морально- психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону, останній призначений для вирішення завдань соціально- гуманітарного забезпечення, забезпечення належної морально-психологічної готовності персоналу до виконання бойових та спеціальних завдань. 
Основними завданнями відділу є: морально-психологічне забезпечення виконання завдань з відсічі збройної агресії російської федерації та бойової готовності, морально- психологічне забезпечення дисципліни та профілактики правопорушень, організація взаємодії з органами влади, громадськими організаціями та місцевим населенням прикордоння, засобами масової інформації з питань соціально – гуманітарного забезпечення, створення в підрозділах сприятливої соціально-психологічної обстановки і забезпечення здорового морально-психологічного стану особового складу, інформування і підтримання професійно спрямованої мотивації персоналу до виконання бойових та спеціальних завдань.
До обов`язків відділу віднесені організація та планування роботи в прикордонному загоні щодо морально - психологічного забезпечення; організація індивідуально – виховної роботи з військовослужбовцями та працівниками; ведення обліків та проведення відповідних аналізів правопорядку та дисципліни серед персоналу, організація і координація роботи з профілактики правопорушень та негативних проявів; узагальнення пропозицій та підготовка проектів наказів про заохочення особового складу з нагоди відомчих та державних свят; вивчення та поширення передового досвіду роботи з особовим складом в прикордонному загоні.
Відповідно до посадової інструкції офіцера відділу морально- психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону, офіцер відділу безпосередньо підпорядковується начальнику відділу морально - психологічного забезпечення та відповідає за організацію, контроль та методичне забезпечення інформаційної, правової профілактичної та цільової роботи в підпорядкованих підрозділах охорони державного кордону; організовує, забезпечує, бере особисту участь і контролює діяльність посадових осіб щодо проведення заходів соціально-гуманітарного та морально- психологічного забезпечення. Повинен вільно володіти індивідуальною зброєю, вільно працювати на ПЕОМ.
Основними завданнями офіцера відділу є забезпечення заходів роботи з особовим складом, дотримання особовим складом належного рівня правопорядку і дисципліни, забезпечення належного рівня морально-психологічного стану особового складу.
За посадовою інструкцією офіцер відділу морально- психологічного забезпечення НОМЕР_3 прикордонного загону зобов`язаний організовувати, здійснювати контроль та методичне забезпечення інформаційної, правової профілактичної та культурно- просвітницької роботи в підпорядкованих підрозділах; готувати накази та розпорядження з питань інформаційної, правової профілактичної та культурно – просвітницької роботи з особовим складом, методичне забезпечення і контроль їх виконання; розробляти методичні матеріали для проведення заходів інформаційної, правової профілактичної та культурно-просвітницької роботи за рішенням начальника прикордонного загону, заступника начальника загону з персоналу; розробляти перелік інформаційних, правових профілактичних та культурно- просвітницьких заходів для підрозділів охорони державного кордону на місяць; планувати та організовувати проведення заходів інформаційної, правової профілактичної та культурно-просвітницької роботи з офіцерами управління прикордонного загону; розробляти пропозиції щодо участі керівного складу прикордонного загону в проведенні інформаційної, правової, профілактичної роботи з персоналом підрозділів охорони державного кордону; брати особисту участь в проведенні роботи з особовим складом та працівниками управління, підпорядкованих підрозділів охорони державного кордону; здійснювати аналіз стану та дієвості інформаційної, правової, профілактичної та культурно-просвітницької роботи в інтересах ефективного забезпечення оперативно-службової та повсякденної діяльності особового складу, розробляти заходи та вносити керівництву прикордонного загону пропозиції щодо їх удосконалення; керувати організацією та проведенням національно – патріотичної підготовки з особовим складом прикордонного загону, здійснювати контроль її методичного забезпечення та проведення; брати участь у навчанні керівників підрозділів та їх заступників з персоналу (морально-психологічного забезпечення) практиці проведенні заходів інформаційної, правової, профілактичної та культурно-просвітницької роботи; організовувати та здійснювати взаємодію з органами місцевої влади та засобами масової інформації з питань інформаційної, правової профілактичної та культурно- просвітницької роботи з особовим складом, з громадськими, творчими організаціями; організовувати роботу щодо підтримання на належному рівні матеріальної бази і технічних засобів виховання, контроль їх експлуатації; вивчати і поширювати досвід інформаційної, правової профілактичної та культурно-просвітницької роботи; забезпечувати облік персональних даних особового складу прикордонного загону в базах даних, картотеках та/або за допомогою інформаційно – телекомунікаційної системи НОМЕР_3 прикордонного загону в частині функцій, покладених на відділ; забезпечувати виконання вимог керівних документів з питань, пов`язаних із захистом персональних даних при їх обробці; сприяти забезпеченню реалізації єдиної державної політики, спрямованої на досягнення рівних прав та можливостей жінок та чоловіків у межах своїх повноважень; дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей між жінками та чоловіками у межах своїх повноважень та компетенції; забезпечувати в межах компетенції виконання нормативно – правових актів з питань запобігання та протидії дискримінації за ознакою статі та сексуальним домаганням. 
З матеріалів справи судом вбачається, що 23.12.2025р. на адресу заступника начальника загону з морально-психологічного забезпечення полковника ОСОБА_4 надійшов рапорт начальника відділу морально-психологічного забезпечення, підполковника ОСОБА_5 № 03.2/6970/25-Ви, в якому стверджувалося, що 21.12.2025 року безпосереднім начальником позивачки - підполковником ОСОБА_2 було визначено позивачці, як офіцеру відділу морально- психологічного забезпечення, про переопрацювання та реєстрацію в СЕД запитів на цінові пропозиції, в кількості 6 листів. Станом на 22.12.2025 р. в СЕД було зареєстровано лице 3 листа з ціновими пропозиціями, доповіді підполковнику ОСОБА_3 від сержанта ОСОБА_1 про неможливість виконання завдання або інші причини, які сприяли його невиконання, він не отримував.
Таким чином, в рапорті доводилось, що позивачкою порушено вимоги ст. 11,12,13 Статуту Збройних Сил України, с. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Службове розслідування за вказаним рапортом не проводилось. Згідно оскаржуваного в цій справі наказу №5974-АГ від 25.12.2025 позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та їй оголошено дисциплінарне стягнення «догана» за порушення статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України . Оскаржуваний наказ містить посилання на рапорт начальника відділу морально- психологічного забезпечення від 23.12.2025 № 03.2/6970/25-Ви.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі по тексту – Статут №548-XIV).
Відповідно до ст.3 Статуту №548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст.9 Статуту №548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.11 Статуту №548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 14 Статуту №548-XIV визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Згідно зі ст.16 Статуту №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Положеннями ст.ст. 26, 27 Статуту №548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до ст.28 Статуту №548-XIV єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Згідно зі ст.30 Статуту №548-XIV начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
З положень наведених статей закону слідує, що компетенція кожного військового командира Збройних Сил України включає як владні повноваження з приводу організації та контролю, так і персональну відповідальність за усі без виключення діяння підлеглих по службі військовослужбовців особового складу (у тому числі і за результати виконання доведених завдань, стан військової дисципліни, морально-психологічний стан, планування та організацію ведення бойових дій, створення необхідних належних умов для успішного виконання доведених завдань; усунення недоліків, прорахунків, ризиків, небезпек та загроз негативного виконання доведених завдань тощо).
Відповідно до ст.36 Статуту №548-XIV командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.
Статтею 37 Статуту №548-XIV встановлено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 58 Статуту №548-XIV визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Обов`язок командира з приводу вмілого керування ввіреним військовим підрозділом згаданий законодавцем і у приписах ст.59 Статуту внутрішньої служби.
Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі по тексту – Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
За змістом ст.3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Отже, правова категорія “військова дисципліна” поглинає критерій “якість виконання наказу військового командира вищого рівня”.
Тому порушення військової дисципліни може мати прояв у формі діяння (як вчинку, так і бездіяльності) з приводу дотримання вимог чинного національного закону України, з приводу неуспішних/непозитивних/негативних результатів виконання наказу військового командира вищого рівня, з приводу неналежного виконання обов`язків за штатною посадою в організаційній структурі відповідного органу військового управління, військового з`єднання, військової частини тощо.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно зі ст.ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно зі ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
За правилами ст.87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Таким чином, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарного проступку. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого командир вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Оцінюючи доводи відповідача про те, що проведення службового розслідування не є обов`язковим, суд зазначає, що дійсно, за змістом статті 84 Дисциплінарного статуту не стосовно кожного дисциплінарного проступку військовослужбовця має бути обов`язково призначено службове розслідування, але приписи статті 86 Дисциплінарного статуту вимагають, щоби на момент винесення наказу про накладення на військовослужбовця дисциплінарного покарання подія, склад та вина військовослужбовця були повністю доведені.
В цій справі судом убачається, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу було невиконання позивачкою усного наказу її безпосереднього керівника. Разом з тим, матеріали справи не містять належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів доведення до відома позивачки відданого їй наказу, окрім рапорту її безпосереднього керівника, зміст якого іншими доказами не підтверджено. Так само жодними доказами не підтверджено і те, що документи, які позивачка ніби-то мала опрацювати за їх змістом відносяться до службових обов`язків позивачки, як офіцера відділу морально-психологічного забезпечення. Представник позивачки стверджувала, що опрацювання таких документів не віднесено до обов`язків ОСОБА_1 згідно посадової інструкції. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, ці доводи не спростовано, копії зазначених документів до суду не надано. 
Що стосується наданих відповідачем до суду доказів – пояснень ОСОБА_6 – заступника начальника відділу морально-психологічного забезпечення та ОСОБА_7 - офіцеру відділення психологічного забезпечення відділу морально-психологічного забезпечення, в яких стверджувалося про те, що названі особи підтверджують обставини вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, а також про те, що вона відмовилася надати пояснення по суті проступку, то суд ставиться до цих доказів критично, оскільки їх датовано 30.01.2026р., тобто після видання спірного наказу, коли ця адміністративна справа вже перебувала у провадженні суду. Відтак, суд убачає, що відповідачем вказані докази фактично було створено на обгрунтування законності оскаржуваного наказу, проте на час його ухвалення вони не існували та до уваги при накладенні дисциплінарного стягнення не бралися. 
Що стосується акту відмови від дачі пояснень від 25.12.2025р., то в ньому зазначалося, що позивачка 21.12.2025р. не виконала завдання начальника відділу морально-психологічного забезпечення ОСОБА_8 щодо переопрацювання та реєстрації запитів на цінові пропозиції. Суд не вважає зазначений акт належним доказом вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, оскільки за його правовою природою ним може бути підтверджено лише відмову особи від надання пояснень, проте не сам факт вчинення дисциплінарного проступку. Відмова надавати пояснення є правом особи, яка притягається до дисциплінарної відповідальності та не впливає на обов`язок особи, яка накладає дисциплінарне стягнення встановити всі дійсні обставини скоєння дисциплінарного проступку, в тому числі шляхом проведення службового розслідування. 
В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З врахуванням викладеного суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог. 
Відповідно до положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Суд вважає, що ключові доводи сторін в цій справі отримали належну оцінку, інші доводи висновків суду не спростовують. 
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 ) за №5974-АГ «Про притягнення до відповідальності» від 25.12.2025р., яким офіцера відділу морально-психологічного забезпечення сержанта ОСОБА_1 , П-036674 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення «догана». 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров