Справа №366/1505/23
Провадження №1-кп/366/50/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року      Селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі Головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванків в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження № 12023000000000794 від 08.05.2023 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Севастополь, українець, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону України від 07.10.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,

встановив:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи громадянином України, який до 24 лютого 2014 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України на посаді рульового сигнальника 28 дивізіону пошуково-рятувальних суден, яка до травня 2014 року дислокувалась у Старій Бухті м. Севастополь, достовірно володіючи інформацією, що з лютого 2014 року Російською Федерацією (далі – РФ) здійснюється військова агресія відносно України та вчиняються дії, направлені на зміну меж території України, з метою вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та свідомо, прийняв рішення зрадити військовій присязі під час збройного конфлікту та перейшов на бік ворога, добровільно вступивши на військову службу до невстановленого військового підрозділу (формування), що перебуває у підпорядкуванні РФ. У ході повномасштабного вторгнення РФ на територію України було окуповано село Хочева Вишгородського району Київської області та встановлено блокпост, на якому ніс службу ОСОБА_10 , вчинивши такими діями державну зраду, а саме перейшов на бік ворога, тобто РФ, в період збройного конфлікту.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 07.10.2014), тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід набік ворога в період збройного конфлікту.

Крім того, ОСОБА_10 , усвідомлюючи існування міжнародного збройного конфлікту, 26.03.2022 близько 14 год., як представник окупаційної влади знаходячись на блокпосту, встановленому на виїзді з с. Хочева Вишгородського району Київської області, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушенні вимог ст. ст. 3, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. ст. 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), діючи за попередньою змовою з іншими трьома невстановленими представниками російських окупаційних військ військовослужбовців РФ, будучи озброєними вогнепальною зброєю, погрожуючи її застосуванням обмежили двох цивільних осіб – неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , можливості вільно пересуватися та незаконно затримали цих двох цивільних осіб.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто незаконне затримання двох цивільних осіб, які перебували під захистом та погрозу їх вбивством, що є воєнним злочином як інше порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинені за попередньою змовою групою осіб. 
Вказане кримінальне провадження здійснювалось за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування та суду.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 12023000000000794 від 08.05.2023.
Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Згідно із ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 20.06.2023 кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 438 КК України, проведено відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Повідомлення, виклики та процесуальні документи стосовно ОСОБА_10 здійснювались усіма можливими способами, зокрема шляхом оприлюднення їх у газеті «Урядовий кур`єр», офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та Іванківського районного суду Київської області, що відповідає встановленим вимогам кримінального процесуального законодавства.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_10 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.
У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_10 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 вважає недоведеною винуватість ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочину за ч.1 ст. 438 КК України, оскільки на його думку, стороною обвинувачення не було доведено, без розумного сумніву, вину ОСОБА_10 у пред`явленому йому обвинуваченню, зазначив, що жодний свідок не зміг підтвердити, що ОСОБА_10 приймав участь у затриманні братів ОСОБА_12 та просив суд в цій частині обвинувачення винести виправдовувальний вирок. Також зазначив, що за ч.1 ст.111 КК України стороною обвинувачення було доведено винуватість ОСОБА_10 . 
Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги досліджені у судовому засіданні, а саме:
- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні, які повідомили, що після початку окупації Кримського півострова ОСОБА_10 відмовився виконувати директиву і залишився в Автономній Республіці Крим, перейшовши на службу до збройних сил окупаційної влади.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.11.2022, проведеними із свідком ОСОБА_13 , згідно якого вказаний свідок впізнав серед інших фотокарток ОСОБА_10 як військовослужбовця збройних сил України, який до окупації Автономної республіки Крим у 2014 році разом з ним виконував свої службові обов`язки та відмовився виконувати директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України щодо прибуття на підконтрольну територію України у визначені пункти збору.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2022, проведеними із свідком ОСОБА_14 згідно якого вказаний свідок впізнав серед інших фотокарток ОСОБА_10 як військовослужбовця збройних сил України, який до окупації Автономної республіки Крим у 2014 році разом з ним виконував свої службові обов`язки та відмовився виконувати директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України щодо прибуття на підконтрольну територію України у визначені пункти збору.
- інформацією кадрового центру Військово-Морські Сили Збройних Сил України з завіреними належним чином копіями матеріалів стосовно ОСОБА_10 , а саме: 
?послужна картка ОСОБА_10 , відповідно до якої останній проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України та склав військову присягу на вірність народу України;
?директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 № Д-1, відповідно до якої у зв`язку з тимчасовою окупацією півострова Крим прибуття військовослужбовців визначено у строк з 06-12.05.2014 із дислокацією у містах Київ, Одеса, Очаків, Вінниця, Миколаїв; 
?витяг із наказу № 19 від 13.06.2014 щодо зарахування ОСОБА_10 у розпорядження командування Військово-Морські Сили Збройних Сил України;
?акт службового розслідування від 17.03.2015 із додатком, відповідно до якого військовослужбовець ОСОБА_10 після окупації півострова Крим з 06-12.05.2014 не прибув на підконтрольну територію України, чим порушив військову присягу, самовільно залишив військову частину, у зв`язку із чим ОСОБА_10 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлено військового звання; 
- протоколом огляду від 26.08.2022 інтернет сторінки Військово-Морські Сили Збройних Сил України, відповідно до якої наявна інформація що у військовій частині НОМЕР_1 наявні дезертири та зрадники, серед яких у п. 37 зазначено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначено, що останній «не прибув на підконтрольну територію України у визначені пункти збору, перейшов на військову службу до російських окупантів»; 
- інформацією МЗС України від 07.11.2022 про те, що ОСОБА_10 не позбавлений громадянства України; 
- інформацією (рапорт) старшого оперуповноваженого в ОВС УМП ГУНП в Київській області від 21.12.2022 про перебування ОСОБА_10 у тимчасово окупованому м. Севастополі;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2022, проведеними із свідком ОСОБА_15 , згідно якого вказаний свідок впізнала серед інших фотокарток ОСОБА_10 як військовослужбовця РФ, який ніс службу на блокпосту біля їхнього домоволодіння під час окупації с. Хочева;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2022, проведеними із свідком ОСОБА_16 , згідно якого вказаний свідок впізнала серед інших фотокарток ОСОБА_10 як військовослужбовця РФ, який ніс службу на блокпосту біля їхнього домоволодіння під час окупації с. Хочева; 
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2022, проведеними із свідком ОСОБА_17 , згідно якого вказаний свідок впізнав серед інших фотокарток ОСОБА_10 як військовослужбовця РФ, який ніс службу на блокпосту біля їхнього домоволодіння під час окупації с. Хочева;
- протоколом огляду місця події від 10.06.2022 з фототаблицею на ділянці місцевості, де розташовувався блокпост у с. Хочева та в лісі, де в окопах прожили військовослужбовці РФ, в ході якого вилучено ряд речей та предметів, зокрема шеврон з нашивкою « ОСОБА_18 »; 
- показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , наданими під час судового засідання, в яких вони зазначити про окупацію російськими військовими с. Хочева Вишгородського району Київської області та про розміщення на виїзді з с. Хочева блокпоста із військовослужбовцями РФ. 
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2022, проведеними із потерпілим ОСОБА_6 від 25.10.2022, відповідно до якого потерпілий впізнав ОСОБА_10 , як особу яка 26.03.2022 на блокпосту в селі Хочева Вишгородського району Київської області, будучи військовослжбовцем РФ, погрожувала фізичною розправою безпосередньо йому та його брату  ОСОБА_11 , а також  ОСОБА_10 брав участь у затриманні.
- протоколом проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_6 від 13.06.2022, відповідно до якого с. Хочева Вишгородського району Київської області було окуповано військовими РФ. 26.03.2022 на одному з блокпостів, розташованому на території зазначеного села, озброєні російські військовослужбовці затримали обох братів. Погрожуючи вбивством, вони помістили затриманих Ягодинських до бойової машини десанту (БМД).
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , наданими в судовому засіданні, який розповів про окупацію російськими військовими села Хочева Вишгородського району Київської області та підтвердив обставини незаконного затримання його та старшого брата – ОСОБА_11 на одному з блокпостів в селі Хочева, де озброєнні російські військові затримали їх та погрожуючи вбивством помістили їх до БМД, після чого із застосуванням фізичного насильства, братів  ОСОБА_12  було примусово переміщено за межі України – на територію Республіки Білорусь. У ході судового розгляду потерпілий відзначив, що деякі деталі не пам`ятає за сплином часу і через свій стан, однак всі процесуальні документи на стадій досудового розслідування підписував добровільно, допити проводилися без жодного тиску, у присутності законного представника та адвоката. 
Відповідно до амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20.07.2022 потерпілий ОСОБА_6 має посттравматичний стресовий розлад, а тому деякі події може не пам`ятати. Ураховуючи це, керуючись ч. 4 ст. 95, п. 11 ст. 615 КПК України та постановою Верховного суду від 06.03.2025 у справі № 727/789/24 суд безпосередньо дослідив і вважає визнати допустимим доказом показання потерпілого ОСОБА_6 від 25.10.2022 та відеозапис, який зафіксована на флеш носії інформації micro – Sd 32 Gb, надані під час досудового розслідування, оскільки вони фіксувалися за допомогою технічних засобів відеофіксації. У межах цієї слідчої дії потерпілий підтвердив факт незаконного затримання і погрозу вбивством, а також надав більш детальні показання щодо причетності ОСОБА_10 до інкримінованих злочинів, які співпадають із слідчим експериментом від 13.06.2022.
Отже, оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. 
Посилання захисника на те, що фактичні обставини справи та докази, надані стороною обвинувачення, не підтверджують причетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд вважає безпідставними виходячи з наступного.
Так, усі надані в підтвердження вини ОСОБА_10 стороною обвинувачення докази, в тому числі показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , Потерпілого ОСОБА_23 , які підтвердили факт вчинення ОСОБА_10 державної зради і порушення законів та звичаїв війни. Інші письмові докази, зокрема, інформація кадрового центру Військово-Морські Сили Збройних Сил України з завіреними належним чином копіями матеріалів стосовно ОСОБА_10 та загальнодоступні джерела інформації – інтернет сторінки Військово-Морські Сили Збройних Сил України, суд також оцінює відповідно до вимог ст. 99 КПК України, а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення, а тому кладе в основу свого вироку. Воєнна окупація невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та села Хочева Вишгородського району Київської області - мала відкритий характер, а тому ОСОБА_10 , як військовослужбовець, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом. Таким чином, всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду дійти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 111 КК України (в редакції на момент вчинення злочину) та ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 438 КК України (в редакції на момент вчинення злочину), а саме: у державній зраді, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід набік ворога в період збройного конфлікту, а також у вчиненні незаконного затримання двох цивільних осіб, які перебували під захистом та погрозу їх вбивством, що є іншим порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб. 
Як на підставу для визнання протоколів впізнання зі свідками захисник посилається на порушення процесуального порядку при проведенні зазначеної слідчої дії. Однак, ці заперечення зводяться до незгоди з оцінкою результатів цієї слідчої дії, яка надана стороною обвинувачення, що не є підставою для визнання цих доказів недопустимими, та спростовуються матеріалами провадження.
Статтею 228 КПК України закріплено процесуальний порядок проведення такої слідчої дії як пред`явлення особи для впізнання. Перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 228 КПК України). 
Із протоколів пред`явлення особи для впізнання вбачається, що на виконання вказаних вимог процесуального закону, перед проведенням слідчої дії у осіб, які будуть здійснювати впізнання, попередньо було з`ясовано чи можуть вони впізнати осіб, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цих осіб, а також про обставини, за яких вони бачили цих осіб, на що вони повідомили певні зовнішні ознаки та вказала на обставини, які стосувались цього кримінального провадження. 
У ході слідчої дії свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілому ОСОБА_23 кожному окремо, для впізнання було пред`явлено по декілька осіб, які не мали різких відмінностей у віці, зовнішності, зрості, кольорі шкіри, тілобудові, порівняно з ОСОБА_10 , що повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 228 КПК України. Аналогічна позиція з цього приводу наведена в Постанові ВС від 17.08.2023 по справі № 522/8270/19. 
За наведених обставин, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд, оцінивши сукупність зібраних доказів, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, ставити їх під сумнів підстав немає та доводять факт вчинення обвинуваченим протиправних дій, а також за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. 
При призначенні певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкціях ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого та спричинені наслідки.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він є раніше не судимою особою; дані про його перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, перебуває у розшуку з 11.01.2023 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України. 
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. 
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд визнає вчинення злочину за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України з використання умов воєнного стану. 
При призначенні ОСОБА_10 покарання, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України, згідно якої - юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами. 
Тож, ураховуючи наведене, зважаючи на те, що ОСОБА_10 переховується від суду, з урахуванням тяжкості і обставин вчиненого кримінального правопорушення, їх невідворотних наслідків, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, з урахуванням особи обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції статті, що діяла на момент злочину), та ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України (в редакції статті, що діяла на момент злочину) лише в умовах ізоляції його від суспільства. 
Ураховуючи, що 17.03.2015 ОСОБА_10 було позбавлено військового звання, підстави для застосування ст. 54 КК України відсутні.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані. 
Відповідно до ст. 124 КПК України суд покладає на обвинуваченого судові витрати на залучення експерта для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 21.11.2022 вартістю 4160,36 грн.:
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року. 
Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації. 
Керуючись ст.ст. 368, 371-374, 615 КПК України, суд –

ухвалив:

ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Севастополь, українець, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України від 07.10.2014), ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України
та призначити покарання: 
- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року) у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років без конфіскації майна; 
- за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років. 
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити  ОСОБА_10  остаточне покарання у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна. 
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, застосований ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2023 року - залишити без змін, до затримання обвинуваченого  ОСОБА_10  та приведення вироку до виконання. 
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі  ОСОБА_10 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня його фактичного затримання. 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року на майно, яке вилучене 10.06.2022 року у ході проведення огляду місця події на ділянці місцевості, що розташована праворуч від автодороги «Страхолісся-Київ», навпроти вул. Лісова с. Хочева Вишгородського району Київської області, географічни координати: 51.0435559, 30.0940576 – скасувати. 
Речові докази, а саме: фрагмент тканини (шеврон з нашивкою « ОСОБА_24 »), який упаковано до спеціального пакету експертної служби МВС України №5446913 - залишити зберігати при матеріалах цього кримінального провадження. 
Кросівки, рукавицю, паперову коробку «Winston», паперову коробку «Camel» полімерна обгортка, паперову газету, дві картонні коробки зеленого кольору з написом «армия россии» «индивидуальный рацион питания» - знищити. 
Стягнути із ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  судові витрати на залучення експерта за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 21.11.2022 у сумі 4160,36 грн. (чотири тисячі шістдесят гривень тридцять шість копійок).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою – в той же строк з моменту вручення копії судового рішення. 
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції, з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового провадження.

Суддя          ОСОБА_1