ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/5789/25
23 квітня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач), в якому просить скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 93/нагд від 29.04.2025 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 ", зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту - командиру 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 премію за квітень 2025 року в повному обсязі та включити його до наказу про виплату додаткової винагороди за квітень 2025 року, які встановлені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який Міноборони затвердив наказом від 07.06.2018 №260. 
Позов обґрунтований тим, що, на думку позивача, відповідачем було передчасно та безпідставно винесено наказ № 93/нагд від 29.04.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 та накладення на нього стягнення «Сувора догана»; позбавлення премії за квітень 2025 року в повному обсязі; не включено до наказу про виплату додаткової винагороди за квітень 2025 року. Просить врахувати, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Вказує, що в інтересах позивача адвокатом Тараненком Я.Ю. було подано до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит № 328 з проханням надати інформацію чи проводилося військовою частиною НОМЕР_1 службове розслідування щодо виявлення 28.04.2025 року ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків з ознаками алкогольного сп`яніння. Зазначає, що відповіді на адвокатський запит отримано не було, проте військовослужбовцю ОСОБА_1 в усному порядку було повідомлено командуванням військової частини, що службове розслідування з вищевказаного факту не проводилося. Зауважує, що підставою для прийняття вказаного наказу слугували обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2/2200 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. З ст. 172-20 КУпАП, у зв`язку з виявленням його 28.04.2025 року під час виконання службових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння. Також, позивач зауважує, що наявне судове рішення, яким не підтверджено висновки відповідача про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння 28.04.2025 року, тобто вставлені обставини, які є преюдиційними щодо даної справи. Отже, висновки відповідача про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння 28.04.2025 року не підтверджені. Послідовно, на думку позивача, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу за квітень 2025 року, передбачені Постановою № 168 та Порядком № 260, щомісячні додаткові винагороди та премії.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду (суддя Мандзій О.П.) від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
Вказану ухвалу суду відповідач отримав 13.10.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, однак у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Частиною шостою ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з відрахуванням зі штату Тернопільського окружного адміністративного суду судді Мандзія О.П. (у провадженні якого перебувала дана справа) 05.01.2026 проведено повторний автоматизований розподіл цієї адміністративної справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 цю справу передано для розгляду судді Дерех Н.В.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 постановлено прийняти до провадження судді Дерех Н.В. адміністративну справу 500/5789/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 08.06.2023. 
Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 .
Листом відповідача від 09.07.2025 за №1497/011696 представника позивача повідомлено про те, що 28.04.2025 року головний сержант - командир 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 , був виявлений, під час виконання службових обов`язків, з ознаками вживання спиртних напоїв, був доставлений в ІНФОРМАЦІЯ_1 та проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння, за допомогою спеціального технічного засобу АЛКОН - М. Результат 0,7 проміле. На нього був складений протокол про військове адміністративне порушення серії ДНХ №2/2200 від 28.04.2025 року за частиною 3 статті 172-20 КУпАП. Крім цього, вказано, що 29.04.2025, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №93/нагд від 29.04.2025 року молодший сержант ОСОБА_1 був притягнений до дисциплінарної відповідальності.
Так, 29.04.2025 командиром Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) прийнято наказ №93/нагд "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 ". 
Даним Наказом передбачено наступне: 1. За порушення вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України молодшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта - командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , притягнути до дисциплінарної відповідальності, накласти дисциплінарне стягнення «Сувора Догана»; 2. Відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, позбавити молодшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта - командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 премії за квітень 2025 року в повному обсязі; 3. Відповідно до пункту 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, не включати до наказу про виплату додаткової винагороди з квітень 2025 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , голови сержанта - командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи таким, що підлягає до скасування зазначений наказ командира Військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною першою, четвертою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (Статут внутрішньої служби Збройних Сил України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно із статтею 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний, серед іншого, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (Дисциплінарний статут ЗСУ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтями 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна досягається шляхом, у тому числі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Положеннями статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За правилами статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Крім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Отже, проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13.06.2024 у справі № 420/9472/23.
Суд також зазначає, що метою службового розслідування є виключно: уточнення причин, що сприяли вчиненню правопорушення, уточнення умов, що сприяли вчиненню правопорушення, уточнення ступеня вини, а не з`ясування події та складу дисциплінарного проступку, характеру протиправного діяння, обставини вчинення правопорушення, наслідків правопорушення.
Надаючи правову оцінку наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 93/нагд від 29.04.2025 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 ", суд виходить з такого.
Підставою для прийняття цього наказу слугувало порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у виконанні службових обов`язків з ознаками вживання спиртних напоїв.
Разом з тим, позивач вказує у позовній заяві, серед іншого, що Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 28.08.2025 у справі №613/1559/25, яка набрала законної сили 29.08.2025 було закрито провадження на підставі п.7 частини 1 ст. 247 КУпАП, без встановлення вини ОСОБА_1 . 
Тобто, на думку позивача, наявне судове рішення, яким не підтверджені висновки відповідача про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння 28.04.2025, тобто встановлені обставини, які є преюдиційними щодо даної справи в силу вимог частини четвертої ст. 78 КАС України. 
Між тим, суд зауважує, що до позовної заяви позивачем долучено Постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 18.08.2025 у справі №613/953/25, а не від 28.08.2025 у справі №613/1559/25.
Так, Верховний Суд, у постанові від 08.04.2020 у справі № 804/4245/17 дійшов висновків, що адміністративний суд в силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів адміністративного провадження.
Отже, адміністративний суд повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 78 КАС України).
Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Подібна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.08.2022 у справі №904/1427/21.
Водночас, на думку суду, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є доказом на спростування факту вчинення цим військовослужбовцем дисциплінарного проступку.
Отже, суд критично оцінює доводи позивача про те, що закриття адміністративного провадження автоматично спростовує відсутність у його діях складу дисциплінарного правопорушення.
Слід також зазначити, що провадження у справі №-613/953/25 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною третьою ст.172-20 КУпАП закрито не зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП (пункт 7 частини 1 ст. 247 КУпАП). 
Інших належних та беззаперечних доказів, що спростовують порушення позивачем військової дисципліни, які б звільняли його від дисциплінарної відповідальності, судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.
Отож, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 93/нагд від 29.04.2025 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 ".
Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Відповідно до пункту 2 розділу І Наказу №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
Пунктом 8 розділу І Наказу № 260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
За приписами пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Крім того, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.
Відповідно до пунктів 8, 9 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів
До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які, зокрема, вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) (пункт 14 розділу XXXIV Порядку).
Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 93/нагд від 29.04.2025 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_1 ", не підлягають також до задоволенні позовні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту - командиру 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 премію за квітень 2025 року в повному обсязі та включити його до наказу про виплату додаткової винагороди за квітень 2025 року, які встановлені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який Міноборони затвердив наказом від 07.06.2018 №260.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю.
Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову необхідно відмовити у повному обсязі, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 23 квітня 2026 року.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ),
відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). 
Головуюча суддя Дерех Н.В.