Справа № 306/1494/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

24 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої  – судді Кожух О.А.,
суддів  – Мацунича М.В., Собослоя Г.Г. 
за участі секретаря – Плешинець З.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Зибінська Галина Вікторівна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року (головуюча суддя Вінер Е.А., повний текст складено 21.10.2025), у цивільній справі №306/1494/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зибінська Галина Вікторівна, до Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування обтяження – арешту на майно,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позову

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зибінська Г.В., звернулася в Свалявський районний суд Закарпатської області із позовом до Свалявського відділу ДВС про скасування запису про заборону відчуження майна.
Підставою звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції стало наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження №10515692, внесеного 22 липня 2015 року на підставі постанови державного виконавця у межах виконавчого провадження №47557400. Вказує, що наявний запис в реєстрі порушує її права на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зазначила, що вказане обтяження виникло у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачкою та АТ «Дельта Банк». Однак після завершення обох виконавчих проваджень (№47557400 та №52466118), шляхом повернення виконавчого документу стягувачу, та добровільного погашення боргу перед банком, арешт майна не було знято, а запис про заборону відчуження продовжував існувати в реєстрі. 
Стверджує, що її звернення до Свалявського відділу державної виконавчої служби з вимогою про зняття арешту та скасування запису про обтяження залишилося без належного реагування, оскільки державний виконавець повідомив, що такі дії можливі лише на підставі рішення суду.
Посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження» позивачка вважала, що після закінчення виконавчих проваджень та відсутності будь-яких боргових зобов`язань, арешт майна втратив законну силу, а тому мав бути скасований державним виконавцем. Невиконання цього обов`язку органом ДВС та збереження запису про обтяження у державному реєстрі є неправомірним і свідчить про порушення права особи на мирне володіння майном, що неодноразово підтверджувалося у правових позиціях Верховного Суду.
Позивач просила суд скасувати обтяження, внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна – арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 10515692, зареєстрований 22 липня 2015 державним реєстратором Свалявського районного управління юстиції, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 47557400 від 23.06.2015, вид обтяження – арешт всього нерухомого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999) не є закінченим провадженням, а зняття арешту може призвести до неможливості забезпечення виконання судового рішення, порушення прав стягувача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду, та ухвалити нове рішення у справі №306/1494/25, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Позивачка вважає, що суд неповно дослідив обставини справи, підійшов формально до її розгляду, не надав належної оцінки доводам позивачки та не врахував фактичні обставини, що свідчать про відсутність будь-яких боргових зобов`язань і правових підстав для подальшого обмеження майнових прав, а рішення ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права. Збереження в реєстрі запису про обтяження, попри відсутність відкритого виконавчого провадження та будь-яких претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у права позивачки і позбавляє її можливості розпоряджатися власним майном без законних підстав.
Зазначає, що борг, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, перед банком було добровільно погашено, проте через значний проміжок часу квитанції не збереглися, а отримати підтвердження сплати у банку неможливо через його ліквідацію та припинення діяльності. 
Звертає увагу суду на те, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинули. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три роки. На момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція Закону 1999 року, за якою виконавчий документ пред`являвся до виконання протягом одного року. Від часу останнього повернення виконавчого документа минуло понад вісім років, тому будь яке відновлення провадження вважає неможливим. На підставі чого вважає, що арешт втратив своє призначення і підлягає скасуванню.
У своїх доводах позивачка посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.07.2021 у справі №2-356/12, від 03.11.2021 у справі №161/14034/20, та від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15.

Межі та порядок розгляду справи апеляційним судом

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток до електронних кабінетів. Зокрема, судова повістка була доставлена до електронного кабінету представника апелянта – адвоката Зибінської Г.В., що, відповідно до ч. 5 ст 130 ЦПК України, вважається врученням повістки особі, яку вона представляє. 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 

Фактичні обставини справи 

Відповідно до листа Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у Свалявському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебувало виконавче провадження №47557400 з примусового виконання виконавчого листа №306/2721/14, виданого 02.02.2015 Свалявським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість на користь ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 15 239,38 грн. (відкрито 19.05.2015). 23.06.2015 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
26.10.2015 головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання на підставі п.2 ч.1 ст.47 (в редакції 1999) Закону України «Про виконавче провадження».
04.10.2016 головним державним виконавцем було повторно відкрито виконавче провадження №52466118 з примусового виконання виконавчого листа №306/2721/14-ц (а.с.16).
05.07.2017 головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання на підставі п.2 ч.1 ст.47 (в редакції 1999 року) Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з відповіді начальника відділу Свалявського ДВС вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до Свалявського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11.08.2025 з вимогою про скасування арешту нерухомого майна, накладеного постановою ВП №47557400 від 23.06.2015 щодо належного ОСОБА_1 майна.
На вказаний запит представником виконавчої служби надано відповідь про те, що відповідно до ст.59 Закону України «про виконавче провадження» (в редакції від 2025 року), застосований арешт у межах виконавчого провадження №47557400 може бути знятий за рішенням суду (а.с.17-18). 
Позовна заява у цій справі подана у зв`язку з тим, що після повернення виконавчого документа стягувачу - ПАТ «Дельта Банк» без виконання на підставі п.2 ч.1 ст.47 (в редакції 1999) Закону України «Про виконавче провадження». 
Тому у 2025 році ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця про зняття арешту, накладеного державним виконавцем у 2015 році на все нерухоме майно з підстави фактичного виконання рішення суду добровільно.

Застосовані норми та мотиви апеляційного суду

Отже, в ході примусового виконання виконавчого провадження №47557400 постановою головного державного виконавця від 23.06.2015 накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , яка була боржником у виконавчому провадженні. 
Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Отже позивач, яка була боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Оскільки арешт було накладено на майно ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.
Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд першої інстанції мав закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. 
Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).
Натомість місцевим судом було вирішено справу по суті.
Практика Верховного Суду щодо порядку розгляду питання про зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні залишається сталою (зокрема, постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18, постанови Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 у справі № 577/4541/20; від 17.02.2025 у справі № 295/6687/24).
У справах, на які посилається апелянт (постанови від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20) відповідні особи звертались до суду саме зі скаргами на дії державних виконавців (а не з позовом) і справи були розглянуті в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Висновки апеляційного суду

Судом першої інстанції було неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи, та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що, відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення. Провадження у даній справі слід закрити з підстав, передбачених п.1 ч. 1 статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, та роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382,  384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Зибінська Галина Вікторівна – задовольнити частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року – скасувати.
Провадження у цивільній справі №306/1494/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зибінська Галина Вікторівна, до Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування запису про заборону відчуження майна – закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 26 лютого 2026 року.

Головуюча:    Судді: