Справа №403/13/26 провадження № 2/403/248/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю., 
при секретарі судового засідання Могиленко К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту рішення - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за договором позики в загальному розмірі 22921 грн. 87 коп.. 
Позов обгрунтовується тим, що 19 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі по тексту рішення - ТОВ «1 БАНК»), як первісним кредитором, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір позики №79123238, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.21 договору позики цей договір був укладений у формі електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та застосуванням сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «про електронну комерцію». На виконання умов договору ТОВ «1 БАНК» перерахував відповідачу кредитні кошти на вказаний ним номер картки НОМЕР_1 . Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, а також відступлення ТОВ «1 БАНК» на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року права вимоги за цим договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач прохав стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за тілом кредиту - 12240 грн. 85 коп., заборгованість за відсотками - 3181 грн. 53 коп. та заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою - 7499 грн. 49 коп., а всього 22921 грн. 87 коп..
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі судові витрати.
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подав.

ІІ. Заяви та клопотання. 

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» згідно письмових клопотань, викладених в прохальній частині позовної заяви, прохав розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки відповідача в судове засідання (а.с.5 зворот). 
Згідно письмового клопотання представник позивача прохав суд витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про: наявність у відповідача картки (рахунку) банку, відкритого станом з 19 липня 2024 року; належність відповідачу ОСОБА_1 картки банку № НОМЕР_1 ; надходження на вказаний картковий рахунок грошових коштів в сумі 15000,00 грн.; виписку про картці (рахунку) банку № НОМЕР_1 в період з 19 липня по 19 серпня 2024 року (а.с.5).  
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14 січня 2026 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.48-49).
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 , який був відкритий для обслуговування банківської картки відповідача ОСОБА_1 за період з 19 липня по 19 серпня 2024 року включно. В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовлено (а.с.59). 

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19 липня 2024 року між ТОВ «1 БАНК», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79123238 (далі - Договір, договір позики), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом підписання цього договору відповідачем одноразовим ідентифікатором 42275, надісланим йому Товариством електронним повідомленням (пункти 21, 22, 29 «Юридичні адреси та реквізити сторін» Договору) (а.с.7-10).
Згідно з пунктом 1 Договору «1 БАНК» зобов`язується передати відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 15000,00 грн. на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
За змістом пункту 2 «Параметри та умови позики» Договору: 1) строк позики (строк договору) складає 22 днів; процентна ставка в день, яка є фіксованою, становить 0,83%; 2) датою повернення позики (останній день) є 09 серпня 2024 року; 3) денна процентна ставка в день становить 0,83%; 4) процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,70% за день; 5) пеня (в день) - 2,7%; 6) орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1744,98%, орієнтовна загальна вартість позики - 17739,00 грн..
Пунктом 1.2 Договору визначено, що проценти - грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є платою за користування такою позикою (Договором передбачено процентну ставку (фіксовану), денну процентну ставку та проценту ставку за понадстрокове користування позикою, розміри ставок визначені Договором).
Згідно з пунктом 6 Договору позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим Договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов Договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою.
Крім того, сторонами Договору також було погоджено, що якщо сума позики, зазначена в п.2 Договору перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п.2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» (пункт 18).
19 липня 2024 року ТОВ «1 БАНК» на виконання умов договору позики було здійснено переказ грошових коштів в сумі 15000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача, спеціальним платіжним засобом до якого є картка за № НОМЕР_1 , що відповідає сумі позики та номеру карткового рахунку, зазначених в пунктах 2.1, 29 Договору (а.с.13).
Отримання відповідачем ОСОБА_1 позики в сумі 15000,00 грн. шляхом зарахування 19 липня 2024 року цих грошових коштів на відкритий йому картковий рахунок № НОМЕР_2 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_3 , підтверджується також випискою по вказаному рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.72, 73-78).
14 червня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) було укладено договір факторингу №14/06/21, за яким клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов’язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов’язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов’язань, право на одержання яких належить клієнту, зазначені у відповідних Реєстрах боржників, а фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (пункти 1.1, 1.2 договору факторингу) (а.с.18-21). 
Строк дії договору факторингу №14/06/21 був визначений його сторонами до 14 червня 2022 року (пункт 9.1).
Додатковою угодою №7 від 13 червня 2022 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, його сторони домовились викласти п.9.1 договору в наступні редакції: «… Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання ним чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік» (а.с.23).
Додатковою угодою №44 від 26 листопада 2024 року визначено ціну продажу, яку фактор має сплатити клієнту згідно Реєстру боржників №38 від 26 листопада 2024 року (а.с.24).
Судом встановлено, що Акт прийому-передачі Реєстру Боржників №38 за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року був підписаний сторонами договору факторингу 26 листопада 2024 року (а.с.25).
Визначена в додатковій угоді №44 від 26 листопада 2024 року ціна продажу згідно Реєстру боржників №38 була сплачена фактором клієнту 29 листопада 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією №552 від 29 листопада 2024 року (а.с.27).
Як вбачається із витягу з Реєстру боржників №38 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «1 БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №79123238 від 19 липня 2024 року на загальну суму заборгованості 22291,87 грн., з яких сума основного боргу складає 12240,85 грн., заборгованість за відсотками - 3181,53 грн. та заборгованість по процентах за понадстрокове користування позикою - 7499,49 грн. (а.с.26).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №79123238 від 19 липня 2024 року, наданого позивачем, загальна сума заборгованості відповідача за період з 19 липня 2024 року (дата видачі позики) по 11 вересня 2024 року складає: за тілом позики - 12240 грн. 85 коп., за нарахованими та несплаченими процентами - 3181 грн. 53 коп., за відсотками за понадстрокове користування позикою - 7499 грн. 49 коп.. Здійснені відповідачем 09 серпня (249,00 грн.) та 10 вересня 2024 року (2510,15 грн.) оплати за договором позики становлять 2759 грн. 15 коп. (а.с.14-16).
Під час судового розгляду справи відповідачем з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 19 липня 2024 року договору позики та отримання за ним грошових коштів (позики) у зазначеному вище розмірі.
Доказів здійснення погашення заборгованості за наданою позикою повністю відповідачем під час судового розгляду також надано не було.
Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 
Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.  Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.
Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: 
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19).          Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що договір позики №79123238 від 19 липня 2024 року був підписаний відповідачем по справі після його ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитодавця ТОВ «1 БАНК»» за допомогою одноразового ідентифікатора 42275, надісланого відповідачу електронним повідомленням (пункти 21, 22, 29 Договору), що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. 
В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт позикодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді електронного повідомлення, укладення договору позики було б технічно неможливим.
Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо здійснення саме відповідачем електронного підпису договору позики №79123238 за допомогою одноразового ідентифікатора 42275 суду надано не було.
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» н, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення договорів) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що згідно умов укладеного відповідачем договору позики №79123238 від 19 липня 2024 року, останній отримав від ТОВ «1 БАНК» в якості позики грошові кошти в сумі 15000 грн. 00 коп., однак своїх зобов’язань за вказаним договором щодо повернення позики та сплати щоденних процентів за користування нею не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 11 вересня 2024 року в нього виникла заборгованість у загальному розмірі 22921 грн. 87 коп., з яких: 12240 грн. 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3181 грн. 53 коп. - заборгованість за процентами та 7499 грн. 49 коп. - заборгованість по процентах на понадстрокове користування позикою.
Перевіряючи обґрунтованість пред’явленої до стягнення суми заборгованості відповідача за кредитним договором, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що визначений договором позики розмір грошових коштів, які були надані відповідачу в якості позики, становить 15000,00 грн..
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума внесених відповідачем грошових коштів на погашення тіла позики (основної суми боргу) складає 2759,15 грн.. 
Отже, розмір заборгованості відповідача за тілом позики, які підлягає стягненню на користь позивача, становить 12240,85 грн..
Разом з тим, за змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред’явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов’язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18).
В усталеній практиці Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов’язання.
Судом по справі встановлено, що визначений пункті 2.2 Договору строк позики, як і строк самого Договору, складає 22 днів, тобто до 09 серпня 2024 року (пункт 2.3 Договору), що відповідає змісту таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графіку платежів), який є Додатком 1 до договору позики та згідно з яким сторони домовились здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, виходячи із кількості днів у розрахунковому періоді - 22. 
Отже, узгоджений сторонами Договору період нарахування процентів за користування наданою відповідачу ОСОБА_1 позикою становив саме 22 дні (з 19 липня по 09 серпня 2024 року), а тому нарахування процентів в сумі по 124,50 грн. за кожний день (0,83% від 15000,00 грн.) протягом цього періоду є правомірним, відповідає пунктам 2.2, 2.3 договору позики та становить 2739,00 грн. (124,50 грн. х 22 днів).
У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 виснувала: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред’явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов’язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред’явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов’язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов’язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред’явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов’язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов’язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред’явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання зобов’язання. Зазначене є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов’язання».
З приводу зазначеної в пункті 18 договору позики умови, згідно з якою за користування позикою понад встановлений строк нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) за ставкою, визначеною п.2 Договору за кожен день такого користування, суд зазначає наступне.  
Ст.627 ЦК України визначено, що сторони відповідно до ст.6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Разом з тим, дана стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
З огляду на викладене, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.
Відповідно до правового висновку, сформульованого в наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред’явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред’явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №686/18977/17 зазначено, що «положеннями ч.2 ст.536, ч.2 ст.625 та ст.627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч.2 ст.625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.        Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення».
З урахуванням наведеного судом встановлено, що пункт 18 Договору, яким передбачено право кредитодавця нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою, не містить посилання на таку умову для його застосування як невиконання позичальником умов цього Договору.         Згідно з пунктом 2.3 договору позики денна процентна ставка за договором складає 0,83%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%.  
За змістом пункту 1.2 Договору проценти - грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є платою за користування такою позикою.       Пункт 2.3 договору позики, яким визначений розмір процентної ставки за понадстрокове користування позикою, розташований в розділі 2 Договору «Параметри та умови позики», який регулює правомірну поведінку сторін (визначає суму позики, строк позики, процентну ставку в день, дату повернення позики).      Умовами укладеного сторонами договору позики не передбачено розмір процентів річних від простроченої суми, як міри відповідальності за ч.2 ст.625 ЦК України. 
Також суд звертає увагу, що пункт 18 договору позики поряд з умовою про нарахування процентів за понадстрокове користування позикою також містить умову про нарахування пені за користування позикою понад встановлений строк у випадку невиконання позичальником умов цього Договору, тобто, фактично, в самому договорі та ж сама дія позичальника - неповернення позики у встановлений строк трактується одночасно і як порушення зобов’язання (його невиконання), так і його відсутність (враховуючи наявність формулювання - користування позикою). 
Отже, проценти за понадстрокове користування позикою у загальному розмірі 7499,49 грн., нараховані позивачем на підставі п.18 Договору, не є процентами, як мірою відповідальності, передбаченими ст.625 ЦК України.
Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих позикодавцем ТОВ «1 БАНК» процентів за «користування позикою» поза межами строку позики як міри відповідальності на підставі ст.625 ЦК України та, як наслідок, унеможливлює визнання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» кредитором відповідача в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку позики, тобто після 09 серпня 2024 року.
Отже, нарахування передбачених пунктом 2.3 Договору процентів за користування відповідачем позикою в сумі 7499,49 грн. після визначеного в пункті 2.2 Договору строку позики є необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам договору позики.
Крім того, враховуючи, що позика надавалась строком на 22 днів до 09 серпня 2024 (строк позики), то ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість з нарахованих та несплачених процентів за користування позикою у межах погодженого сторонами строку позики. 
Разом з тим, судом встановлено, що розмір процентів - 3181,53 грн., визначений позивачем, як проценти за користування позикою, охоплює період з 19 липня по 11 серпня 2024 року та включає суму процентів, нарахованих за два дні - 10 та 11 серпня 2024 року поза межами строку, на який надавалась позика, по 221,27 грн. в день, що відповідає процентній ставці 1,5% від суми позики, яка залишилась неповернутою (1,5% від 14751,00 грн., враховуючи сплату відповідачяем 249,00 грн. на погашення суми позики) та становить 442,54 грн. (2 дні х 221,27 грн.).
Отже, включені до процентів за користування позикою 442,54 грн., нараховані поза межами строку позики, підлягають виключенню із загальної суми заборгованості за Договором, як такі, що не є такими за своєю правовою природою та за змістом договору позики.
Таким чином, розмір процентів за користування позикою відповідно до умов договору позики №79123238, який підлягає стягненню з відповідача, становить 2739,00 грн. за період з 19 липня по 09 серпня 2024 року.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказів на підтвердження продовження відповідачем ОСОБА_1 в порядку пункту 6 Договору строку кредитування та/або строку виплати позики (пролонгація) на підставі поданого ним до позикодавця звернення шляхом укладення додаткової угоди представником позивача суду надано не було. Такі докази в матеріалах цивільної справи також відсутні. 
Вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов’язання, зокрема за прострочення сплати суми позики та нарахованих процентів згідно з ч.2 ст.625 ЦК України (стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми) позивач не заявляв, обгрунтований розрахунок зазначених сум, як таких, що підлягають стягненню з відповідача, до суду позивачем також не подавався. 
За вказаних обставин, враховуючи на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України зазначені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин та диспозитивність цивільного судочинства, суд, здійснюючи розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача процентів за наданим кредитом у розмірі 2739 грн. 00 коп., що були нараховані по закінченню строку позики станом на 09 серпня 2024 року включно. 
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.  
Судом враховується, що у даній справі відповідач здійснив часткове виконання умов договору позики шляхом внесення 09 серпня 2024 року грошових коштів у сумі 249,00 грн. та 10 вересня 2024 року грошових коштів в сумі 2510,15 грн. на погашення заборгованості за тілом кредиту; укладений відповідачем договір у встановленому законом порядку ним не оспорювався та не визнавався недійсним, дії фінансових установ щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та її розміру.
На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов’язань за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79123238 від 19 липня 2024 року щодо повернення суми позики та процентів за користування нею, право грошової вимоги за яким у встановленому законом порядку було набуте позивачем на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, та приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за тілом позики в сумі 12240 грн. 85 коп. та за процентами за користування позикою в сумі 2739 грн. 00 коп., а всього в загальному розмірі 14979 грн. 85 коп..
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №156/268/21 від 03 серпня 2022 року, при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, особливо при заочному порядку розгляду справи. Проте це означає лише те, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону. 
Отже, висновок суду про часткове задоволення позову, при відсутності заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову, грунтується саме на дослідженні судом умов укладеного ним з ТОВ «1 БАНК» договору позики та вимогах закону, а тому не може свідчити про порушення судом обов`язку доказування, передбаченого ст.81 ЦПК України.

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. (а.с.1).
З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» кошти по сплаті судового збору в розмірі 1978 грн. 85 коп. (3028 грн. 00 коп. (100%) - 1049 грн. 15 коп. (34,648264%), при цьому 34,648264% = 7942 грн. 03 коп. (сума процентів, у стягненні яких судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Вказані представником позивача в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, крім судового збору, - витрати, пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в сумі 1514,00 грн. (0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на ненадання позивачем належних письмових доказів на підтвердження понесення ним даних витрат у зазначеному розмірі.
Інші судові витрати, пов’язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд, 
В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79123238 від 19 липня 2024 року в загальній сумі 14979 грн. 85 коп. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень вісімдесят п`ять копійок).
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1978 грн. 85 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім гривень вісімдесят п`ять копійок).
Повне ім`я та найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: вул.Симона Петлюри, буд.№30, м.Київ, поштовий індекс 01032, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.Ю.Атаманова