справа № 204/487/24
провадження № 2/208/304/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Кузнєцової А.С., 
за участю секретаря судового засідання: Вікторовської О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И В : 
На розгляд Красноармійського міськрайонного суду Донецької області пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить усунити перешкоди ОСОБА_1 в спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок спілкування:
-безперешкодно спілкуватись з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 телефоном, а також за допомогою інших засобів аудіо або відеозв`язку в тому числі за допомогою мессенджерів Telegram, Vіbег, Skype, WhatsАрр або аналогічних;
-безперешкодно спілкуватись в місці та місті за вибором позивача з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного місяця з 20 числа 8 години ранку по 27 число 17 година вечора без присутності матері з її попереднім повідомленням телефоном або смс повідомленням.
-безперешкодно спілкуватись протягом спільного відпочинку з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 один раз на рік з 1 липня по 30 липня без присутності матері, в тому числі, і за межами України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачем в шлюбі з 05.08.2017 р, у якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30.01.2023 р. шлюб між сторонами розірвано, малолітній син ОСОБА_3 залишився проживати з відповідачем. Остання чинила перешкоди у його спілкуванні із сином, не дозволяла йому бачитись із ним. 
Позивач просить усунути перешкоди у спілкуванні та побаченнях його як батька з ОСОБА_3 шляхом встановлення способу участі у вихованні дитини та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні із сином. 
Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 року визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
16 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. 
Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 
Представник позивача  ОСОБА_1 , адвокат Діденко В.Є. надав суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача  ОСОБА_2 , адвокат Безрук А.В. надав суду заяву про розгляд справи за його та відповідача відсутності. Просив винести рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області.
Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області (уповноважена довіреністю) Діма О.І., у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з урахувнням наданого висновку.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.
Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2017р (підтверджено свідоцтвом про шлюб – а.с. 10) 
Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).
З моменту розлучення батьків дитина проживає разом із матір`ю.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30.01.2023 р. шлюб між сторонами розірвано (копія рішення – а.с.13)
Згідно з даними Висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області (а.с.62-64) , було встановлено наступне:
«Відповідно до висновку потреб сім`ї від 28.05.2024 року, наданого Покровським міським центром соціальних служб Донецької області, малолітній  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю  ОСОБА_2 , а також бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання дитина має все необхідне для повноцінного життя та розвитку. Батько дитини,  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території Покровської ОТГ не проживає, за словами матері, з дитиною не спілкується, бачив сина останній раз влітку 2022 року. Відносини між батьками дитини напружені, не можуть найти порозуміння щодо графіку спілкування з дитиною (а.с.81-82).
Згідно Акту обстеження умов проживання, наданого Службою у справах дітей Покровської міської ради Донецької області від 23.05.2024 року, малолітній  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем зживання, АДРЕСА_1 , має власну кімнату з двоспальним місцем для сну, куточок для навчання, забезпечений одягом та взуттям, канцелярським приладдям, іграшками. В будинку задовільні санітарно-гігієнічні умови, в наявності готова їжа та запас продуктів харчування. Стосунки в родині дружні, довірливі (а.с.66).
В побутовій характеристиці, наданій Комунальною установою Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 17.05.2024 року за вих. № 01-09/2849, зазначено, що  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою АДРЕСА_1 . За час проживання зарекомендувала себе з позитивного боку. Зі слів сусідів, ввічлива, добра, порядна людина, підтримує добрі відносини із сусідами. Дитина завжди охайна, чиста (а.с.67).
Відповідно до відповіді Покровського міськрайонного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 23.05.2024 року №11709/301, в Інформаційно- елекомунікаційній системі “Інформаційний портал Національної поліції України (єдиний облік), гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягалися (а.с.68).
Згідно довідки наданої Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 20.05.2024 року за вих. №01-09/2876,  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 фактично не мешкає (а.с.65).
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , має вид на проживання в Турецькій Республіці, що підтверджується посвідкою про вид на проживання серія НОМЕР_1 від 01.07.2023 (а.с.71-74).
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 30.05.2024 року,  ОСОБА_1 (через додаток Теаms за попередньо надісланим посиланням), повідомив, що фактично проживає в Турецькій Республіці, винаймає житло, не працює (а.с.69-70). Мати дитини  ОСОБА_2 заперечує проти виїзду дитини за межі країни для спілкування з батьком через малий вік та довготривалість поїздок. Заперечує щодо спілкування батька з сином без присутності матері, кожного місяця з 20 по 27 число у місті та місці за вибором батька через побоювання викрадення дитини, та щодо спільного відпочинку протягом місяця через негативний попередній досвід поїздки до Турції. Мати не заперечує щодо спілкування у месенджерах, засобами телефонного зв`язку.
Комісія не вбачає обставин, які б унеможливлювали спілкування дитини з батьком у телефонному режимі, шляхом використання інтернет-месенджерів, у режимі відеозв`язку. Таке спілкування буде сприяти підтриманню зв`язку дитини із батьком.
В той же час комісія, з огляду на вік дитини та проживання батька в Турецькій Республіці, вважає, що питання побачення дитини з батьком в місті та місці за вибором батька повинно вирішуватися за згодою матері дитини, як і проведення спільних відпусток, в тому числі і за межами України, оскільки ані комісія, ані орган опіки та піклування не має повноважень з надання дозволу на виїзд дитини за кордон всупереч волі батьків (ст. 313 Цивільного кодексу України, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724).
На підставі вищезазначеного, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Покровської міської ради дійшов висновку погодити встановлення наступного способу спілкування  ОСОБА_1 з малолітнім сином  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - безперешкодно у телефонному режимі, шляхом використання інтернет- мессенджерів (Telegram, VіЬег, WhatsАрр тощо), у режимі відеозв`язку (з використанням програм Zооm, Sкуре чи ін.);
-побачення, проведення часу та спільних відпусток разом із дитиною — за погодженням із матір`ю дитини - ОСОБА_2 »
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8Конвенціїпрозахист правлюдиниіосновоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Устатті 1 Закону України «Про охорону дитинства»(далі - Закон №2402-III) визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно достатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`і частини четвертоїстатті 10 ЦПК Українизастосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
Відповідно достатті 8 Закону №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).
За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно достатті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст.7,141,159 СК Українивипливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 686/3568/22 (провадження № 61-14607св23), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23), від 17 січня 2024 року в справі № 711/2287/21 (провадження № 61-8054св23).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24), від 07 грудня 2023 року в справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23), від 15 березня 2023 року в справі № 750/1786/21 (провадження № 61-8797св22).
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.
В той же час, суд враховує наданий Висновок органу опіки та піклування, в якому зазачено, що питання побачення дитини з батьком в місті та місці за вибором батька повинно вирішуватися за згодою матері дитини, як і проведення спільних відпусток, в тому числі і за межами України, оскільки ані комісія, ані орган опіки та піклування не має повноважень з надання дозволу на виїзд дитини за кордон всупереч волі батьків. На підставі чого погоджено встановлення наступного способу спілкування  ОСОБА_1 з малолітнім сином  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - безперешкодно у телефонному режимі, шляхом використання інтернет- мессенджерів (Telegram, VіЬег, WhatsАрр тощо), у режимі відеозв`язку (з використанням програм Zооm, Sкуре чи ін.); побачення, проведення часу та спільних відпусток разом із дитиною — за погодженням із матір`ю дитини - ОСОБА_2 .
Такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, на думку суду, відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні цієї справи, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини.
При цьому, суд роз`яснює, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткового порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із сином.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. 
В позовній заяві заявлено про покладення судових витрат на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,19,141,150,153,155,157,159 Сімейного кодексу України, ст.ст.4,12,13,81,89,141, 244, 263-265,268,354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною - задовольнити частково.
Визначити наступні способи участі  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний порядок спілкування: 
-безперешкодно у телефонному режимі, шляхом використання інтернет- мессенджерів (Telegram, VіЬег, WhatsАрр тощо), у режимі відеозв`язку (з використанням програм Zооm, Sкуре чи ін.);
-побачення, проведення часу та спільних відпусток разом із дитиною — за погодженням із матір`ю дитини - ОСОБА_2 .
В решті вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.
Дата складення повного судового рішення – 25.02.2026 року. 
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .
Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, код ЄДРПОУ місцезнаходження – м. Покровськ Покровського району Донецької області, пл. Незалежності 11.

Суддя  А.С. Кузнєцова