ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 квітня 2026 року	Справа №160/856/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

15 січня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому позивач просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення №182/0/5-25 виконавчого комітету Тернівської міської Ради Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року про надання дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .;
- визнати протиправним та скасувати рішення №291/0/5-25 від 17 вересня 2025 року виконавчого комітету Тернівської міської Ради Дніпропетровської області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на перепоховання останків її померлого чоловіка - ОСОБА_4 ;
- зобов`язати виконавчий комітет Тернівської міської Ради Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ: 05379317, (місцезнаходження: 51500, Дніпропетровська область, м. Тернівка, вулиця Михайла Грушевського, 5А, код ЄДРПОУ: 05379317) повторно розглянути заяву - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 від 20 серпня 2025 про надання дозволу на перепоховання останків померлого чоловіка – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , з кладовища, що розташоване по АДРЕСА_2 , що утримується комунальним підприємством «Тернівське житловокомунальне підприємство» на кладовище, що розташоване в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є вдовою ОСОБА_4 , якого було поховано на кладовищі в смт. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області. Позивач з померлим чоловіком проживали в офіційному шлюбі, мають сина та вели спільний побут і бюджет. Витрати на поховання померлого ОСОБА_5 також було понесено позивачем. 18 червня 2025 року виконавчий комітет Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області ухвалив рішення про надання дозволу на перепоховання останків чоловіка позивача з кладовища, що розташоване в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області на кладовище, що розташоване АДРЕСА_2 . Разом з цим, ОСОБА_2 (рідна мати померлого чоловіка позивача) також зверталась до виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області з заявою про надання дозволу на перепоховання останків чоловіка позивача. Так, виконавчим комітетом Тернівської міської ради Дніпропетровської області було прийнято рішення №182/0/5-25 від 09 червня 2025 року про надання дозволу на перепоховання останків чоловіка позивача. Тернівська міська рада вирішила надати дозвіл громадянці України – ОСОБА_2 на перепоховання останків її сина – ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , з кладовища, розташованого в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області, на кладовищі, розташованому по вулиці Приточилівка м. Тернівка, що утримується комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство». Заявники – ОСОБА_3 (мати чоловіка позивача) та ОСОБА_2 (сестра чоловіка позивача) ввели в оману Голову Обухівської селищної територіальної громади, депутатів, а також Голову та депутатів виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області зазначивши неправдиві відомості про те, що ніби ОСОБА_1 проживає за межами України більше 07 років та ніби мешкала постійно окремо від чоловіка, а також що ніби не вела з ним спільного господарства. Тобто заявники надали недостовірну інформацію, яка не була належним чином перевірена. Таким чином позивач вважає, що спірні рішення прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що призвело до заподіяння шкоди, у зв`язку з чим позивач наполягає на їх скасуванні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позову вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачу запропоновано усунути недоліки позову протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху, а саме: надати до суду: уточнений адміністративний позов з урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 р. отримано позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд», про що свідчить довідка наявна у матеріалах справи.
27.01.2026 р. до суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін з 26.02.2026 року.
Цією ж ухвалою відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позов, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
13.02.2026 року ОСОБА_3 подано письмові пояснення, в яких третя особа просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. ОСОБА_2 звернулась в порядку ст. 21 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» до територіальної громади, просила надати дозвіл на перепоховання сина на кладовищі біля могил сім`ї. Зазначає, що в позовній заяві відсутні докази волевиявлення ОСОБА_4 щодо його поховання окремо від батька та брата. Таким чином вважає, що рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради №182/0/5-25 від 09.06.2025 року про надання дозволу матері ОСОБА_2 на перепоховання останків сина не суперечить вимогам ст.ст. 2, 21 ЗУ «Про поховання та похоронну справу». Звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради №291/0/5-25 від 17.09.2025 року відмовлено позивачу в наданні дозволу на повторне перепоховання останків ОСОБА_4 . Надання дозволу на повторне перепоховання ОСОБА_4 буде протирічити ч. 4 ст. 4 ст. 11 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», згідно якої, поховання в установленому законодавством порядку проводиться з урахуванням волевиявлення померлого, вираженого при житті, а перепоховання допускається лише у виключних випадках. Окремо третя особа звертає увагу суду, що позивач живе і працює за кордоном та фізично не має змоги навідуватись та слідкувати за могилою померлого ОСОБА_4 
19.02.2026 року Виконавчим комітетом Тернівської міської ради подано відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст.21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі. Рішенням виконавчого комітету Обухівської сільської ради №100 від 18.06.2025 р. «Про надання дозволу на перепоховання померлого» надано дозвіл громадянці ОСОБА_2 на перепоховання її сина ОСОБА_6 . 
Під час перепоховання останків померлих контроль за дотриманням безпечних умов праці протягом усього терміну ведення робіт здійснює виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської ради. Перепоховання останків померлих здійснюється за рахунок коштів особи, яка ініціює перепоховання. 
Рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради №182/0/5-25 від 09.06.2025 р. «Про надання дозволу на перепоховання» надано дозвіл громадянці ОСОБА_2 на перепоховання останків сина ОСОБА_4 на кладовищі, розташованого по АДРЕСА_2 . Тобто, зазначений дозвіл є заходом планування майбутнього перезахоронення, яке може відбутися або заявник отримує відмову в дозволі на перепоховання останків померлого від органу сільської, селищної, міської ради на території якого відбувалося попереднє поховання. Особа, яка ініціювала перепоховання, самостійно визначає організацію з надання похоронних послуг. Рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради №182/0/5-25 від 09.06.2025 р. «Про надання дозволу на перепоховання» виконано 04.07.2025 р. та не може бути скасованим. 
Також, з огляду на вимоги норм ст.21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» заявником повинна бути доведена винятковість випадку перезахоронення останків померлого. У зв`язку із відсутністю зазначеного поважного фактору та недавнього перепоховання, рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради від 17.09.2025 р. №291/0/5-25 відмовлено у надані дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 за заявою позивача, а не третіх осіб. Вбачається, що виник спір між родичами померлого, що не може вважатися винятковим випадком у тому числі.
23.02.2025 року ОСОБА_3 подано письмові пояснення, в яких висловлено заперечення проти позовних вимог з огляду на наступне. Зазначає, що місце поховання її брата знаходиться на відстані 150км. Від місця її проживання, але третьою особою здійснювався постійний догляд за похованням, оскільки позивач проживає за кордоном, а син не проживає за місцем реєстрації більше шести років та переховується від призову на військову службу під час мобілізації. Мати померлого через поважний вік також не змогла бути присутньою на похованні та доглядати за могилою сина, що призводило до її душевних страждань. Наведені обставини стали підставою для ініціювання відповідного клопотання про надання дозволу відносно перепоховання останків померлого на кладовищі за місцем проживання третіх осіб. У поясненнях також зазначено про смерть третьої особи – матері ОСОБА_2 та її поховання поруч з іншими членами сім`ї та безпосередньо померлим ОСОБА_4 . На підтвердження поховання членів родини поруч на кладовищі також було додано фотокартки з кладовища.
26.02.2026 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив проти позову, в якому позивач наполягає на скасуванні оскаржуваного рішення з огляду на його невмотивованість та прийняття без урахування фактичних обставин. Так позивач зазначає, що третіми особами умисно надано неправдиву інформацію щодо її проживання за кордоном та занедбання могили покійного чоловіка. Позивач наголошує, що весь час подружнього життя вони з чоловіком проживали однією сім`єю, вели спільний побут та бюджет. Також вказує, що Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області визнала ту обставину, що рішення про надання дозволу на перепоховання останків чоловіка позивача було передчасним та ухвалене виключно за обставинами, які зазначені в заяві третіх осіб, не були перевірені, досліджені належним чином та було ухвалено за відсутності позивача та їх спільного сина. Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття ( фактичних та юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було, оскільки спірне рішення не містить обґрунтованих мотивів відмови в задоволенні заяви позивача, водночас містить посилання виключно на норми законодавства, в яких неможливо встановити дійсні мотиви прийняття саме такого рішення. Позивач зауважує, що врахування відповідачем думки лише матері та сестри померлого, без врахування думки дружини та сина, інших родичів, порушує принцип рівності перед законом, справедливості та з огляду на викладене позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію чи здійснювався перетин державного кордону України ОСОБА_1 .
20.04.2026 року Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби надано відповідь на ухвалу суду, якою зазначено про необхідність зазначення громадянства ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року повторно витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію чи здійснювався перетин державного кордону України ОСОБА_1 .
21.04.2026 року Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано витяг з наявної бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», згідно якого ОСОБА_1 12.07.2021 року виїхала за кордон через пп «Бориспіль-1» та 25.06.2022 року повернулась на територію України через пп «Р.Руська», 20.08.2022 року виїхала за кордон через пп «Мостиська» та 04.12.2023 року повернулась на території України через пп «Старокозаче», 28.03.2024 року виїхала за кордон через пп «Маяки – Удобне» та 01.08.2024 року повернулась на територію України через пп «М – Подільський», 25.08.2024 року виїхала через пп «Маяки – Удобне» та 12.01.2025 року повернулась на територію України через пп «Маяки – Удобне», 17.02.2025р.виїхала за кордон через пп «Старокозаче», 05.07.2025р. повернулась на територію України через пп «Маяки – Удобне».
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 04.10.1986 року укладено шлюб, про що в книзі про реєстрацію актів про укладення шлюбу внесено запис №8 та після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_8 .
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №23/2 від 07 лютого 2024 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 від гострої легенево-сердцевої недостатності. 
08.02.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво серії НОМЕР_3 про смерть ОСОБА_4 .
10.07.2024 року ФОП ОСОБА_9 надано ОСОБА_1 накладну про оплату послу з виготовлення та встановлення комплексу пам`ятника ОСОБА_4 на загальну суму 106 800,00грн. та похоронним домом ОСОБА_1 надано накладну про сплату 18225грн.
Згідно відповіді Миколаївського старостинського округу Обухівської селищної ради №111/03-07 від 19.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_3 проживають:
- дружина померлого ОСОБА_4 – гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- син померлого – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зі своєю сім`єю.
09.06.2025 року виконавчим комітетом Тернівської міської ради Дніпропетровської області прийнято рішення №182/0/5-25 «Про надання дозволу на перепоховання» розглянувши заяву громадянки ОСОБА_2 , на підставі ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет Тернівської міської ради вирішив:
1. Надати дозвіл громадянці ОСОБА_2 на перепоховання останків її сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , з кладовища, розташованого в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського р-ну Дніпропетровської області, на кладовищі, розташованому по вул. Приточилівка м. Тернівка, що утримується КП «Тернівське житлово – комунальне підприємство»;
2. Перепоховання останків померлого ОСОБА_4 здійснити за рахунок коштів ОСОБА_2 ;
18.06.2025 року Виконавчим комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровській області прийнято рішення №100 «Про надання дозволу на перепоховання останків померлого», яким розглянувши заяву громадянки ОСОБА_2 , на підставі ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішено:
1.Надати дозвіл громадянці ОСОБА_2 на перепоховання останків її сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , з кладовища, розташованого в селищі Миколаївка Обухівської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, на кладовищі, розташованому по вул. Приточилівка м. Тернівка, що утримується КП «Тернівське житлово – комунальне підприємство»;
2. Перепоховання останків померлого ОСОБА_4 здійснити за рахунок коштів ОСОБА_2 .
10.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась до в.о. голови Обухівської селищної ради з заявою про внесення на розгляд питання про скасування рішення про надання дозволу на перепоховання останків чоловіка ОСОБА_4 .
12.07.2025 року настоятелем храму Св. Михайла митрополита Київського видано довідку про надання послуг з поховання ОСОБА_4 на загальну суму 36731,36грн. Кошти на поховання в повному обсязі оплатила ОСОБА_1 .
16.07.2025 року Обухівською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області на заяви ОСОБА_1 надано відповідь №1304/02-17, якою відмовлено у задоволенні заяви про скасування прийнятого рішення виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпропвського району Дніпропетровської області №100 «Про надання дозволу на перепоховання останків померлого» від 18.06.2025 року з посиланням на висновки Конституційного Суду України щодо скасування органами місцевого самоврядування своїх же рішень.
17.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась до В.о. голови Обухівської селищної ради з заявою про надання дозволу на поховання чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 на кладовищі в с. Миколаївка.
17.07.2025 року Миколаївським старостинським округом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області видано довідку №55 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в тім, що її чоловік – ОСОБА_4 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ), дійсно був похований на кладовищі селища Миколаївка Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 08.02.2024 року.
17.07.2025 року Миколаївським старостинським округом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області видано довідку №56 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в тім, що дійсно 04.07.2025 року було здійснено перепоховання її померлого чоловіка – ОСОБА_4 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ), який був похований на кладовищі селища Миколаївка Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 08.02.2024 року.
11.08.2025 року адвокат позивача звернувся до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з заявою про скасування рішення виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №100 від 18 червня 2025 року про надання дозволу на перепоховання у м. Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області останків померлого – ОСОБА_4 
11.08.2025 року адвокат позивача звернувся до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з заявою про надання дозволу на перепоховання з кладовища, розташованого по вулиці Протичилівка в м. Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області, що утримується комунальним підприємством "Тернівське житлово – комунальне підприємство» на кладовище, що розташоване в смт. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області останків померлого – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11.08.2025 року представник позивача звернувся до В.о. селищного Голови Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з клопотанням про внесення в чергу денну засідання виконуючого обов`язки Голови Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області проекту рішення про надання дозволу на перепоховання останків померлого – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11.08.2025 року адвокат позивача звернувся до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області з клопотанням про внесення в чергу денну засідання Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області проект рішення про надання дозволу на перепоховання останків померлого – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11.08.2025 року адвокат позивача звернувся до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області з заявою про надання дозволу на перепоховання з кладовища, розташованого по вулиці Протичилівка в м. Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області, що утримується комунальним підприємством «Тернівське житлово – комунальне підприємство» на кладовище, що розташоване в смт. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області останків померлого – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11.08.2025 року адвокат позивача звернувся до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області з заявою на скасування рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області №182/0/5-25 від 09 червня 2025 року про надання дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 з кладовища, розташованого в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області, на кладовище, що розташоване по вулиці Приточилівка у м. Тернівка, що утримується комунальним підприємством «Тернівське житлово – комунальне підприємство».
20.08.2025 року ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області з заявою про скасування рішення Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області №182/0/5-25 від 09.06.2025 року про надання дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 з кладовища, розташованого в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області, на кладовище, що розташоване по вул. Приточилівка у м. Тернівка, що утримується КП «Тернівське житлово – комунальне підприємство».
20.08.2025 року Обухівською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області надано відповідь №1597/02-17 на заяву позивача від 20.08.2025 року щодо розгляду проекта рішення «Про надання дозволу на перепоховання останків померлого» від 20.08.2025 року. На засіданні виконавчого комітету Обухівської селищної ради 20.08.2025 року розглядався проект рішення «Про надання дозволу на перепоховання останків померлого», який набрав достатньої кількості голосів. Прийняте рішення від 20.08.2025 року набере чинності 27.08.2025 року.
Відповідно витягу із рішення Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 20.08.2025 року №146 «Про надання дозволу на перепоховання останків померлого» розглянуто заяву громадянки ОСОБА_11 , громадянина ОСОБА_12 та клопотання від адвоката Ернеста Сергійовича Серебрякова, на підставі ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет Обухівської селищної ради вирішив:
1. Надати дозвіл громадянці ОСОБА_11 та громадянину ОСОБА_12 на перепоховання останків ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , з кладовища, розташованого по вул. Приточилівка, м. Тернівка, що утримується комунальним підприємством «Тернівське житлово – комунальне підприємство» в селище Миколаївка Обухівської територіальної громади Дніпровського району Дніпроптеровської області;
2. Перепоховання останків померлого ОСОБА_13 здійснити за рахунок коштів ОСОБА_11 .
20.08.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області з заявою про надання дозволу на перепоховання з кладовища, розташованого по вулиці Протичилівка в м. Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області, що утримується комунальним підприємством «Тернівське житлово – комунальне підприємство» на кладовище, що розташоване в смт. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області останків померлого – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Виконавчого комітету Тернівської міської ради від 17 вересня 2025 року №291/0/5-25 «Про відмову у наданні дозволу на перепоховання», розглянувши заяву громадянки ОСОБА_1 , на підставі ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет Тернівської міської ради вирішив відмовити у наданні дозволу громадянці ОСОБА_1 на повторне перепоховання останків її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , з кладовища, розташованого в м. Тренівка Павлоградського району Дніпропетровській області, на кладовище, розташоване в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського району Дніпропетровської області.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання визначені Законом України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 № 1102-IV (далі - Закон №1102-IV).
Статтею 1 Закону №1102-IV визначено, що поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого, забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.
Згідно з положеннями ст.2 Закону № 1102-IV: поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих; кладовище - відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань.
Відповідно до ст.4 Закону №1102-IV передбачено, що діяльність у галузі поховання базується на таких основних принципах як, зокрема, поховання в установленому законодавством порядку з урахуванням волевиявлення померлого, вираженого при житті, а за його відсутності з врахуванням побажань родичів.
За змістом ст.6 Закону №1102-IV усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене, серед іншого у: побажанні бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими чи бути підданим кремації; дорученні виконати своє волевиявлення певній особі; іншому дорученні, що не суперечить законодавству. Виконання волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині щодо кремації тіла, поховання в іншому населеному пункті здійснюється відповідно до закону. Дії щодо тіла померлого повинні здійснюватися в повній відповідності з волевиявленням померлого, якщо не виникли обставини, за яких виконання волевиявлення померлого неможливе.
Відповідно до 7 Закону №1102-IV держава гарантує конфіденційність інформації про померлого. Так, зокрема, органи місцевого самоврядування ведуть облік інформації про померлих, похованих на території відповідної громади, і надають таку інформацію на запит громадян (стосовно осіб, з якими наявні родинні відносини) та за обґрунтованим запитом органів державної влади.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону №1102-IV організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.
Відповідно ч.5 ч.7 ст. 8 Закону №1102-IV органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції:
1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону;
2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону;
3) створюють ритуальні служби;
4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом;
5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності;
6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства.
З метою оперативного забезпечення населення інформацією про суб`єкти господарювання, що надають ритуальні послуги та виготовляють предмети ритуальної належності, органи місцевого самоврядування можуть створювати спеціалізовані госпрозрахункові інформаційні служби. Порядок діяльності таких служб визначається органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства.
За змістом ст.11 Закону №1102-IV поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.
Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються:
лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я;
свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України.
Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі.
У разі смерті громадянина на території іноземної держави та за наявності письмового волевиявлення про поховання його тіла на території України, посвідченого належним чином, поховання здійснюється у відповідних місцях поховань на території України виконавцем волевиявлення померлого або особою, яка зобов`язалася поховати померлого, за сприяння консульської установи чи дипломатичного представництва України.
У разі смерті одинокого громадянина або громадянина, від поховання якого відмовилися рідні, на території іноземної держави та за наявності письмового волевиявлення про поховання його тіла на території України, посвідченого належним чином, поховання здійснюється у відповідних місцях поховань на території України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В свою чергу, згідно із ст.2 Закону №1102-IV під волевиявленням громадянина щодо ставлення до його тіла після смерті слід розуміти бажання, виражене в усній (у присутності свідків) або в письмовій формі, завіреній в установленому законодавством порядку.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновків, що за життя кожна людина має право виявити власну волю про своє майбутнє поховання. У разі наявності такого волевиявлення, здійснення її поховання покладається на виконавця волевиявлення померлого, а у разі його відсутності - здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.
Так, в ході розгляду адміністративної справи судом було встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 04.10.1986 року укладено шлюб, про що в книзі про реєстрацію актів про укладення шлюбу внесено запис №8 та після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_8 .
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №23/2 від 07 лютого 2024 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 від гострої легенево-сердцевої недостатності. 
08.02.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) видано свідоцтво серії НОМЕР_3 про смерть ОСОБА_4 .
09.06.2025 року Виконавчим комітетом Тернівської міської ради Дніпропетровської області прийнято рішення №182/0/5-25 «Про надання дозволу на перепоховання» розглянувши заяву громадянки ОСОБА_2 , на підставі ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет Тернівської міської ради вирішив:
1. Надати дозвіл громадянці ОСОБА_2 на перепоховання останків її сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , з кладовища, розташованого в с. Миколаївка Обухівської СТГ Дніпровського р-ну Дніпропетровської області, на кладовищі, розташованому по вул. Приточилівка м. Тернівка, що утримується КП «Тернівське житлово – комунальне підприємство»;
2. Перепоховання останків померлого ОСОБА_4 здійснити за рахунок коштів ОСОБА_2 ;
18.06.2025 року Виконавчим комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровській області прийнято рішення №100 «Про надання дозволу на перепоховання останків померлого», яким розглянувши заяву громадянки ОСОБА_2 , на підставі ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішено:
1.Надати дозвіл громадянці ОСОБА_2 на перепоховання останків її сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , з кладовища, розташованого в селищі Миколаївка Обухівської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, на кладовищі, розташованому по вул. Притоічилівка м. Тернівка, що утримується КП «Тернівське житлово – комунальне підприємство»;
2. Перепоховання останків померлого ОСОБА_4 здійснити за рахунок коштів ОСОБА_2 .
17.07.2025 року Миколаївським старостинським округом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області видано довідку №55 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в тім, що її чоловік – ОСОБА_4 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ), дійсно був похований на кладовищі селища Миколаївка Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 08.02.2024 року.
17.07.2025 року Миколаївським старостинським округом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області видано довідку №56 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в тім, що дійсно 04.07.2025 року було здійснено перепоховання її померлого чоловіка – ОСОБА_4 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ), який був похований на кладовищі селища Миколаївка Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 08.02.2024 року.
У даному випадку спірні правовідносини виникли з підстав незгоди позивача з рішеннями виконавчого комітету Тернівської міської ради №182/0/5-25 від 09 червня 2025 року про надання дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 та №291/0/5-25 від 17 вересня 2025 року про відмову у наданні дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 .
Так, суд зауважує, що будь-яких доказів наявності наданого за життя ОСОБА_4 волевиявлення щодо особи, яка повинна здійснювати його поховання та порядку і місця здійснення поховання сторонами суду не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Вирішуючи питання щодо правомірності рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради №182/0/5-25 від 09 червня 2025 року про надання дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 , суд зазначає про наступне.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
У статті 4 КАС України визначено поняття "нормативно-правовий акт" та "індивідуальний акт":
- нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;
- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.
Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.
Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта також викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).
Також, в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп зазначено, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 зазначено, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
Колегія суддів також зазначає, що варто розуміти "дух" КАС України стосовно підходів до розгляду справ щодо законності актів, які містять положення, що відповідають основним критеріям "норми права": 1) суттєвий та 2) довготривалий вплив на суспільно-управлінські відносини.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".
Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 23.01.2018 у справі 620/992/12 ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Відтак, компетенція органів місцевого самоврядування на скасування, внесення змін до попередніх рішень обмежена у разі виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законів інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Також суд враховує постанову Верховного Суду від 23.11.2018 у справі № 811/613/13-а (2-ап/811/69/13), в якій касаційний суд виснував, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Рішення Виконавчого комітету Тернівської міської ради №182/0/5-25 від 09 червня 2025 року про надання дозволу на перепоховання останків померлого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 було реалізовано та останки померлого ОСОБА_5 перепоховано, про що відсутній спір між сторонами.
Отже, суд зазначає, що спірне рішення вичерпало свою дію після його реалізації та на переконання суду його скасування не відновить правового становища та прав позивача.
Питання перепоховання останків померлих регулюється статтею 21 Закону №1102-IV.
Так, зокрема, перепоховання останків померлого допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, або одного з родичів, визначених частиною першою статті 11 цього Закону (у разі відсутності особи, яка здійснила поховання, чи наявності згоди такої особи), свідоцтва про смерть похованого, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків померлого на іншому кладовищі.
Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України.
Під час перепоховання останків померлих контроль за дотриманням безпечних умов праці протягом усього терміну ведення робіт здійснює виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської ради.
Перепоховання останків померлих здійснюється за рахунок коштів осіб, які ініціюють перепоховання, крім випадків, передбачених частиною восьмою цієї статті.
З метою реалізації положень Закону №1102-IV Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства розроблено Порядок утримання кладовищ та інших місць поховань, затверджений наказом №193 від 19.11.2003 (далі - Порядок №193).
В силу вимог п.2.12 Порядку №193 (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви) перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини.
Для прийняття рішення щодо здійснення перепоховання останків померлого користувач місця поховання подає такі документи: заяву користувача з обґрунтуванням причин перепоховання; висновок місцевого закладу санепідемслужби про можливість ексгумації; лікарське свідоцтво про смерть; дозвіл виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.
За результатами розгляду поданих документів виноситься рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання чи, у разі відсутності підстав, видається користувачу обґрунтована письмова відмова.
При цьому, за визначенням, наведеним у ст.1 Закону №1102-IV, користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.
З аналізу наведених правових норм слідує, що ініціатором питання щодо надання виконавчим органом відповідної селищної ради дозволу на перепоховання останків померлого на іншому кладовищі і в подальшому прийняття відповідного рішення, може виступати особа, яка здійснила поховання (користувач місця поховання) або один з родичів, визначених частиною першою статті 11 цього Закону (у разі наявності згоди особи, яка здійснила поховання).
Поряд з цим, перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини.
Слід зазначити, що згадувані нормативні акти не містять переліку таких виняткових випадків. Таким чином, орган місцевого самоврядування при розгляді питання про перепоховання має надавати таку оцінку самостійно у кожному випадку індивідуально.
Так, обґрунтовуючи свою заяву про надання дозволу на повторне перепоховання померлого ОСОБА_4 позивач вказує, що надання дозволу на перепоховання відбулось без врахування всіх обставин ґрунтуючись лише на поясненнях матері та сестри померлого без врахування думки дружини та сина померлого і без їх повідомлення.
Вказує, що місце перепоховання знаходиться поблизу зони ведення бойових дій та діями щодо перепоховання їй нанесено матеріальну шкоду, оскільки витрати на поховання та встановлення пам`ятника на могилі понесено саме ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку доводам позивача для надання дозволу на повторне перепоховання суд зазначає, що могила ОСОБА_4 розташована на публічному кладовищі і для її відвідування не має жодних перешкод. Матеріали справи не містять доказів про те, що кладовище зазнало руйнації внаслідок війни чи стихійного лиха. Судом не встановлено, а сторонами не наведено жодних релігійних, традиційних або звичаєвих факторів, які б зумовлювали необхідність поховання загиблого у конкретному місці.
Вказана правова позиція суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 308/4091/15-а, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується судом під час вирішення наведеного спору.
Суд наголошує, Законом України «Про поховання та похоронну справу» допускається перепоховання в тому і числі повторне перепоховання лише з виключних підстав та в розумінні чинного законодавства відсутність згоди між членами родини щодо визначення місця поховання не можуть бути віднесені до виключних обставин, що зумовили можливість повторного перепоховання померлого.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук