Справа № 560/14110/25
	
РІШЕННЯ
іменем України
19 березня 2026 року	м. Хмельницький	
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , в звільненні із військової служби за сімейними обставинами за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за його хворою матір`ю - ОСОБА_2 .
Проте відповідач повідомив, що підстав для звільнення ОСОБА_1 немає.
Ухвалою суду від 14.08.2025 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений строк не скористався.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивача.
ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 24.07.2025 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки його мати - ОСОБА_2 має групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду.
Додатками до рапорту було подано нотаріально засвідчені копії таких документів:
1) паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 ;
2) витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ;
3) паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_2 ;
4) витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 ;
5) свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 22.05.1969;
6) акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.11.2024 № 63/2024 щодо ОСОБА_2 ;
7) довідки Сатанівської селищної ради Хмельницького району від 02.04.2025 № 100;
8) паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_3 
9) свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 10.04.2025; 
10) довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 0065558 від 11.07.2019;
11) паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_4 ;
12) свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 23.04.1962;
13) довідки до акта огляду МСЕК серія ХМ № 244312 від 30.05.2015;
14) свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 від 05.12.1981;
15) довідки № 7/2024 від 11.11.2024 Центру надання соціальних послуг Сатанівської селищної ради;
16) витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 11.03.2025 № 25/2;
17) витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00050570745 від 10.04.2025;
18) витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050572426 від 10.04.2025;
19) витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050569758 від 10.04.2025;
20) акта обстеження сімейного стану № 5559 від 14.04.2025;
21) заяви ОСОБА_5 серія НСХ № 346834 від 10.04.2025; 
22) витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 220 від 01.11.2024.
У звільненні за цією підставою позивачу було відмовлено з огляду на те, що з наданих ним документів, а також акту обстеження сімейного стану військовослужбовця №5509, затвердженого 18.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (рідних дітей матері позивача) - ОСОБА_3 , 1960 року народження, ОСОБА_4 , 1962 року народження, які хоч і мають ІІІ групу інвалідності та певні обмеження працездатності, але можуть здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , оскільки не є особами, які потребують стороннього догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Суд звертає увагу, що пункт 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ містить широкий перелік підстав звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини, серед яких передбачено і таку підставу як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (абз. 13)
Суд враховує, що 18.05.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024 року, яким внесено зміни до Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (у редакції до внесення змін Законом №3633-IX) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
У свою чергу, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (у редакції згідно Закону №3633-IX) встановлено, що перелік сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення з військової служби визначено частиною дванадцятою цієї статті.
Відтак, саме абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII врегульовано, що під час дії воєнного стану, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
На відміну від попередньої редакції, яка підставою для звільнення визначала саму лише наявність батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, нова редакція в цьому контексті дозволяє звільнення з військової служби лише при необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Тобто, аналіз положень підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII свідчить про те, що для звільнення з військової служби необхідною є наявність таких умов:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка);
- наявність у осіб, які потребують догляду, I чи II групи інвалідності;
- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як встановлено судом з листа військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2025 № 1/11996 адресованого позивачеві, позивачу відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки з наданих ним документів, а також акту обстеження сімейного стану військовослужбовця №5509, затвердженого 18.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (рідних дітей матері позивача) - ОСОБА_3 , 1960 року народження, ОСОБА_4 , 1962 року народження, які хоч і мають ІІІ групу інвалідності та певні обмеження працездатності, але можуть здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , оскільки не є особами, які потребують стороннього догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
Аналізуючи наведені підстави відмови у звільненні з військової служби позивача, суд враховує таке.
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 551-XIV, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 № 438/16454, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).
Інструкція визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції).
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (п. 14.28 Інструкції).
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення, а розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.
Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року №531, який набрав чинності 08.08.2024, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531).
Пунктом 9 Порядку №531 унормовано, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №531 відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Суд зазначає, що у даній адміністративній справі не спірними ті обставини, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є родичами першого ступеня споріднення (син та мати).
Матір позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №216/25/201/В від 11.03.2025.
Спірним питанням у даній справі є доведення (не доведення) позивачем відсутності в ОСОБА_2 - особи з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду, інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які могли б здійснювати постійний догляд за нею, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Перелік осіб які відносяться до членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення зокрема визначений у пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Судом встановлено, що у ОСОБА_2 (матері позивача), окрім позивача, є ще повнолітній син - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та повнолітня донька - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), які відповідно до підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України належать до осіб першого ступеня споріднення особи, яка потребує догляду.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що його сестра ОСОБА_4 та брат ОСОБА_3 є особами з інвалідністю ІІІ групи, у зв`язку з чим вони не мають можливості здійснювати належний та постійний догляд за матір`ю.
На підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучено довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ХМ № 244312 від 30.05.2012, згідно з якою ОСОБА_4 встановлено ІІІ групу інвалідності, а також довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0065558 від 11.07.2019, згідно з якою ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності.
Разом з тим, суд зазначає, що вказані довідки підтверджують лише факт наявності у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 інвалідності ІІІ групи, проте не містять відомостей про те, що зазначені особи потребують постійного стороннього догляду.
На переконання суду, позивачем не доведено обставин, які б свідчили про неможливість ОСОБА_4 та ОСОБА_3 здійснювати догляд за своєю матір`ю саме з підстав того, що вони самі потребують постійного стороннього догляду.
Суд також звертає увагу, що інших обставин, які б свідчили про неможливість зазначених осіб здійснювати догляд за матір`ю, позивачем не наведено. Навпаки, у поданому рапорті вказано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають ІІІ групу інвалідності та певні обмеження працездатності, однак не потребують стороннього догляду.
Сам по собі факт встановлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 інвалідності ІІІ групи, а також наявність протипоказань до виконання важкої фізичної праці, не є тотожним потребі у постійному сторонньому догляді та не звільняє позивача від обов`язку належного документального підтвердження цієї обставини у спосіб, визначений законом.
Позивачем не надано ні суду, ні відповідачу разом із рапортом жодних доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 самі потребують постійного стороннього догляду відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Крім того, суд звертає увагу, що з наданої копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 вбачається, що у позивача є двоє дітей.
Таким чином, суд зазначає, що у матері позивача, окрім нього, наявні інші члени сім`ї другого ступеня споріднення - онуки (діти позивача).
Водночас матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач повідомляв відповідача про неможливість здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 такими особами. 
Отже, необхідність постійного стороннього догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення не підтверджена належним чином.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби з підстави непідтвердження наявності обставин для такого звільнення за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, діяв правомірно та у спосіб, передбачений законом.
Водночас суд зазначає, що позивач за наявності у нього інших документів, окрім тих, які були додані до рапорту про звільнення з військової служби, не позбавлений права звернення до військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19 березня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_8 ) 	

Головуючий суддя 		Д.А. Божук