ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/23937/25	
Головуючий в 1 інстанції: Скупіська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» до Одеської митниці про визнання протиправним дій та скасування рішення,-
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2025 року Приватне підприємство «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» звернулось до суду з позовною заявою до Одеської митниці, в якій просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2025/000009 від 12.04.2025 року Одеської митниці;
- визнати протиправним та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500590/2025/000026 від 11.04.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що декларантом подано митну декларацію на товари, які надійшли на виконання умов зовнішньоекономічного контракту. Разом з митною декларацією до митного органу подані зовнішньоекономічний контракт та доповнення, а також інші документи відповідно до Митного кодексу України. Однак спірним рішенням про коригування митної вартості збільшено вартість товару та застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів. В той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм Митного Кодексу. Усі документи, які зазначені у вищевказаної статті 53 МКУ як основні, були надані декларантом. Позивач вважає, що митний орган не надав пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов, що підтверджує необґрунтованість оскаржуваних рішення про коригування митної вартості.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500590/2025/000009/2 від 12.04.2025.
Визнано протиправним та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500590/2025/000026 від 11.04.2025. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеська митниця подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги того, що, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією містились розбіжності та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що наведені обґрунтування відповідача у апеляційній скарзі є безпідставні та не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Приватне підприємство «ТАЙСОК КЛІНІНГ КОМПАНІ» зареєстровано як юридична особа 27.01.2005 (Номер запису: 15481020000000082) та згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; 81.29 Інші види діяльності із прибирання; 47.53 Роздрібна торгівля килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.10 Складське господарство; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
Між ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» (далі – Покупець) та компанією Geflor S.A.S (далі – Продавець) укладений Договір купівлі-продажу № 01/25 від 02.01.2025 (далі – Договір), відповідно до якого Продавець зобов`язується надати Покупцеві товари, в тому числі покриття для підлоги.
Відповідно до п. 5.1. Договору, жоден продукт не може бути поставлений Продавцем до отримання Замовлення. Для кожного нового проекту Покупця Продавець надасть комерційну пропозицію, в якій буде вказана, зокрема, ціна Продукції, а також строки та способи доставки. Замовлення оформлюються Клієнтом у письмовій формі. Кожне замовлення повинно містити таку інформацію: кількість Продукції, посилання на Продукцію, термін поставки, визначений спільно Сторонами, місце поставки.
Пункт 6.1, 6.3. Договору визначив, що поставка Продукції Продавцем здійснюється на умовах EXW, FCA (Інкотермс 2020, ІСС). 
Адреса відвантаження товару з регіонального складу GERFLOR S.A.S.., Gerflor Mipolam Gmbh Langelerring 3 D-53842 Troisdorf-Spich Germany.
Згідно п. 6.9 – 6.10. Договору Товар повинен бути в оригінальній, непошкодженій упаковці виробника. Вартість пакування та маркування входить у вартість товару.
Відповідно до п. 7.1., 7.4. Договору, ціни на товари, що підлягають поставці за цим контрактом, визначаються відповідно до рахунку фактури, виставленого Покупцеві.
Умови оплати можуть бути змінені за попередньою домовленістю між сторонами.
Пункт 7.8. – 7.10. Договору визначено, що загальна вартість Контракту становить 500 000 Євро (п`ятсот тисяч євро). Ціни на Товар встановлені в ЄВРО і включають вартість упаковки та маркування.
Продавець не несе відповідальності за транспортування, за винятком випадків, передбачених вище, митне оформлення, сплату податків та будь-які інші дії, що стосуються Продукції. 
Оплата Продукції за цим Договором здійснюється на підставі рахунків-фактур Продавця безготівковим переказом в євро на користь Продавця без затримки. Повна оплата є обов`язковою умовою виконання цього договору.
На виконання умов Договору виставлено Інвойс/рахунок-фактура № 0000125064964R1 від 07.04.2025, у якому сторони узгодили номенклатуру, ціну та кількість Товару. Так, загальна вартість товару становить 13259,70 євро, умови поставки визначено: FCA Troisdorf Warehouse.
З метою митного оформлення імпортованого товару 19.02.2025 декларантом позивача до Одеської митниці подано митну декларацію №24UA500590000515U8 на Товар – Покриття з полімерів вінілхлориду для підлоги, несамоклейні, без підложки (підос нови) - лінолеум комерційного призначення у рулонах, упаковані в поліетиленові пакети: ПВХ покриття для підлоги: MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML PEWTER - 440 M2, MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML PLATINUM -320 M2,MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML STEEL - 520 M2, MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML TRUFFLE - 400 M2, MIPOLAM CLASSIC 2.0 MM 2X20ML BEIGE - 400 M2. Всього:2080 м2 / 52 рулонів. 
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи:
- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №0000125064964RI від 07.04.2025;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №б/н від 07.04.2025; 
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 02.04.2025;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №07042025 від 07.04.2025;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівліпродажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №01/25 від 02.01.2025;
- Договір (контракт) про перевезення №31/03/25 від 31.03.2025; 
- Декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером №0000125064964RI від 07.04.2025;
- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №25UA500590000511U1 від 11.04.2025.
Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, що документи, які подані з метою підтвердження заявленої митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із тим, що:
- відповідно до п. 7.10 договору купівлі-продажу від 02.01.25 № 01/25 між GERFLOR SAS та ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» оплата продукції за цим договором має здійснюватися на підставі рахунків-фактур продавця, проте декларантом надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 02.04.25 б/н, яка стосується документу відмінного від наданого до митного оформлення рахунку-фактури продавця від 07.04.25 № 0000125064964RI, а саме - «Proforma Nr: 15707456 – 01/04/25», що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість;
- документами, які мають підтверджувати митну вартість товарів та у відповідності із пунктом 5 частини десятої статті 58 МКУ мають містити відомості щодо витрат на транспортування до місця ввезення на митну територію України: відповідно до п. 5.2. договору від 31.03.25 № 31/03/25 між ТОВ «ЛЕВЛОГІСТИК» та ТОВ «ТОПАГРОТРАК» вартість послуг із перевезення вантажу, що надаються виконавцем за цим договором узгоджується сторонами у фіксованій сумі та зазначається у заявці, яка до митного оформлення не надана, що свідчить про ненадання документів, які мають підтверджувати митну вартість.
Враховуючи вищезазначене, відповідно частини 3 статті 53 МКУ декларанту було запропоновано протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: 
- для спростування та у зв`язку із наявністю розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; 
- для спростування та у зв`язку із відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числове значення складової митної вартості товарів: документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
На вимогу митного органу Декларантом 12.04.2025 було надано наступні документи: проформу-інвойс від 01.04.25 № 15707456, копію митної декларації країни відправлення від 07.04.25 № 25DE715257343551B5 та лист ПП «ТАЙСОН КЛІНІНГ КОМПАНІ» від 12.04.25 № 4 щодо відмови від надання інших затребуваних документів. 
Як зазначив митний орган, декларантом не спростовані розбіжності щодо умов поставки товарів: сума, яка має бути сплаченою у відповідності із додатково наданою проформою-інвойсом від 01.04.25 № 15707456 (13419,75 євро) є більшою, ніж сума, яка міститься у рахунку-фактурі продавця від 07.04.25 № 0000125064964RI (13259,70 євро), а копія митної декларації країни відправлення від 07.04.25 № 25DE715257343551B5 не містить відомостей щодо вартості товарів.
Отже, декларантом не надано відомості, що підтверджують числове значення складової митної вартості товарів – витрати на транспортування до місця ввезення на митну територію України, не спростовано розбіжності у документах, які подані з метою підтвердження заявленої митної вартості, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ
Таким чином для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів Одеською митницею взята мінімальна митна вартість товарів раніше визнаних митними органами митних вартостях згідно з ціновою базою Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, яка співставна з оцінюваними товарами за МД на рівні – 9,7372 євро за м2 відповідно до митної декларації від 28.03.24 № 24UA209190006952U2 (товар № 2, опис - «покриття з полімерів вінілхлориду для підлоги несамоклейні MIPOLAM 2X20ML», виробник – GERFLOR, торговельна марка – GERFLOR, контракт - зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, метод визначення митної вартості – основний, кількість – 2040 м2), за якою товари у найближчий до митного оформлення час були ввезенні на митну територію України та випущені у вільний обіг.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2025/000026.
Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі – МК України) заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).
Згідно ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. 
При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. 
Колегія суддів зазначає, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. 
Проте, в оскаржуваному рішенні відповідача не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими.
З оскаржуваного рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товару не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості на підставі поданих документів позивачем.
Витребовуючи у позивача додаткові документи та доходячи висновку про неможливість розмитнення товару позивача за ціною договору, відповідач вказав, що в поданих документах містяться розбіжності, не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів. 
Однак, відповідач в рішенні про коригування митної вартості жодним чином не обґрунтовував вказаний висновок. 
В рішенні відповідача відсутні посилання, які саме складові заявленої позивачем митної вартості є непідтвердженими, на думку відповідача. 
Також, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач вказав на те, що декларантом не подані витребувані документи для підтвердження митної вартості.
Водночас, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не погодився з висновком митного органу щодо наявності розбіжностей у поданих позивачем до митного оформлення документах, а також і висновком про недостатність наданих позивачем документів та про неможливість перевірити правильність розрахунку митної вартості задекларованого товару, з огляду на викладене.
Так, при перевірці митної декларації та поданих до неї документів, митний орган виявив, на його думку, наявність розбіжностей у поданих документах, та у порядку ч.2,3 ст.53,54 МК України, запитав додаткові документи, які б могли спростувати виявлені митним органом розбіжності. 
В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України було подані усі необхідні документи.
Так, Договір купівлі-продажу № 01/25 від 02.01.2025 р. визначено предмет та умови поставки, строк його дії та основні зобов`язання продавця та покупця.
Відповідно до Інвойсу № 0000125064964RI від 07.04.2025 р. загальна вартість товару становить 13 259,70 євро також Сторонами до укладення Інвойсу було погодження замовлення у листі № № 15707456СЕ. 
Даними документами визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну, умови оплати. 
Ціна товару в Інвойсі № 0000125064964RI від 07.04.2025 р. (13 259,70 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 24UA500590000515U8 від 12.04.2025 (графа 22).
Окрім того, позивачем було надано підтвердження сплати за товар на підставі укладеного між ними Договору купівлі-продажу, таким чином оплата товару підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті від 02.04.2025 р.
Доводи апелянта про те, що наявні розбіжності даних, зазначених у інвойсі та у інвойсі-проформі є безпідставними, оскільки ним не було надано ніякого інвойсу-проформи, та сам по собі інвойс- проформа є попереднім рахунком, виставленим за оплату товару постачальником та лише підтверджує факт відвантаження товару продавцем та не може підтверджувати вартість товару, а основним документом, який підтверджує вартість товару є інвойс. Проформа інвойс не є тим обов`язковим документом, який надається для підтвердження митної вартості товару.
Посилання митного органу на відсутність в інвойсі та інвойсі-проформі умов оплати за товар, як на підставу для висновків про заниження митної вартості товару, є необґрунтованими, оскільки, дані щодо умов оплати за товар вказані в умовах Договору купівлі-продажу, копія якого була подана Позивачем митному органу при імпортуванні товарів, а в інвойсі та погодженні замовлення вказано, що оплата здійснюється на підставі цього Договору.
Суд встановив, що ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в митній декларації № 24UA500590000515U8 від 12.04.2025 фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в інвойсі № 0000125064964RI від 07.04.2025. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані Позивачем документи не містять.
Також, визначаючи митну вартість за першим методом за МД №24UA500590000515U8 від 12.04.2025, декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України, що не заперечується відповідачем. 
Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією Договором на перевезення вантажу № 31/03/2025 від 31 березня 2025 року, довідкою про транспортні витрати № 07042025 від 07.04.2025 р., Договором транспортного експедирування № 31/03/2025 від 31.03.2025 р.
Щодо доводів апелянта про ненадання позивачем заявки до Договору перевезення вантажу №31\03\25 від 31.03.2025 р. укладеного між ТОВ «Левлогістик» та ТОВ «Топагротрак», слід зазначити, що заявка це - документ, в якому Замовником визначено основні умови перевезення, спеціальні вимоги до умов транспортування вантажу, транспортного засобу, умови та терміни доставки, вартість перевезення та інші особливості надання послуг перевезення.
Тому, відсутність доказів заявки на надання послуг транспортного перевезення на момент здійснення митного оформлення не впливає на заявлену митну вартість імпортованого товару.
Таким чином можна зробити висновок, що заявка не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Заявка (замовлення) не має вплив на числові визначення митної вартості.
При цьому, на підтвердження транспортних витрат ПП «Тайсон Клілінг Компані» було надано договір транспортного експедирування №31\03\2025 від 31.03.2025 р., який було укладено між Позивачем та ТОВ «Левлогістик» щодо урегулювання питань з приводу організації відповідних транспортних послуг.
Відповідно до пункту 1.1. Договору транспортного експедирування № 31/03/2025 від 31.03.2025 р. визначено, що: «На умовах даного Договору, Замовник замовляє, а Експедитор бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок Замовника протягом строку дії даного Договору організувати виконання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів Замовника автомобільним транспортом по території України та інших держав.» 
Тобто, товариство до якого звернувся Позивач, надало послуги саме з організації перевезення товару, шляхом доручення іншій особі-перевізнику здійснити безпосереднє перевезення товару.
Згідно п. 3.1 зазначеного Договору визначено, що: «Експедитор має право залучати до виконання даного договору третіх осіб (Перевізників), уклавши з ними відповідні договори».
Колегія суддів звертає увагу, що ст. 53 МК України визначений перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає заявок (замовлень) чи будь-яких інших попередніх документів. При цьому, згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У свою чергу, Експедитором надано Рахунок на оплату № 3 від 11.04.2025 р. на суму 181 073,93 грн., в якому чітко розписано перелік наданих послуг та їх вартість.
Зазначені обставини свідчать, що доводи апелянта не дають обґрунтованих підстав ставити під сумнів правильність обчислення митної вартості оцінюваного товару, оскільки неузгодженості, розбіжності або недоліки у документах, про які зазначив відповідач, є необґрунтованими та не могли вплинули на правомірність визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту).
З наданих декларантом документів безсумнівно і однозначно можна встановити вартість придбаного товару, зокрема, ціна зазначена в Інвойсі відповідно до вимог Контракту. Також наявний платіжний документ, який підтверджує фактичну оплату вартості товарів. У поданих документах відсутні будь-які суперечності та неповнота, які могли б вплинути на вартісні характеристики оцінюваного товару. 
Таким чином, відповідач лише формально послався на ненадання повного переліку витребуваних документів, не зазначивши які саме обґрунтовані сумніви щодо вартості товару залишились не усунутими. 
Крім іншого, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Згідно з вимогами ч.2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Так, встановивши, що подані документи містять розбіжності, орган доходів і зборів повинен вказати, які саме з поданих декларантом документів та які саме показники цих документів містять розбіжності.
Встановивши, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, орган доходів і зборів повинен вказати, які саме документи та яких саме відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не містять подані декларантом документи.
Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 року по справі №21-591а15 зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
При цьому, щодо витребування митним органом додаткових документів, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 р. у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
У цій поставної Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
З урахуванням того, що позивачем надані документи, які підтверджують, на думку суду митну вартість товару, що заявлена у митній декларації, вимога щодо надання додаткових документів і посилання на ненадання таких документів, як на підставу для відмови у митному оформленні товару, за заявленою позивачем митною вартістю, є безпідставними.
Як наслідок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що декларантом було надано необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують задекларовану ціну товару, і у митниці не було об`єктивних підстав витребувати додаткові документи.
Колегія суддів зазначає, що ціна товару, його характеристики, визначені в контракті та інвойсі, відповідають даним МД та іншим супровідним документам.
Фактично відповідач не встановив будь-яких розбіжностей у поданих позивачем документах, як кількісних, так і вартісних. 
Обґрунтованих підстав для невизнання заявленої позивачем митної вартості, яка визначена позивачем за першим методом, - за ціною контракту, відповідачем не наведено. 
Обґрунтованих підстав для невизнання заявленої позивачем митної вартості, яка визначена позивачем за першим методом, - за ціною контракту, відповідачем не наведено. Колегія суддів відхиляє як безпідставні, посилання апелянта на те, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) наявна інформація про те, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, оскільки: отримана з бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Матеріали справи таких доказів не містять.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2023 року по справі №815/5783/17.
Обставина, що подібний товар розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору. 
Отже, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості у т.ч. за резервним методом визначення митної вартості.
Проте, відповідачем жодним чином необґрунтовано наявність підстав для застосування резервного метода визначення митної вартості у спірному випадку.
Так, відповідач не навів у рішенні про коригування митної вартості товару інформації щодо товару, з яким здійснюється порівняння, та пояснень щодо самих коригувань.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару митним органом не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.
Враховуючи, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської митниці – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 

Суддя: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко