ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/173/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/173/26 за позовом фізичної особи-підприємця Маруневича Андрія Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський комерційний центр" про стягнення 145 363,91 грн.

Суть спору.
Фізична особа-підприємець Маруневич Андрій Володимирович засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський комерційний центр" про стягнення 145 363,91 грн, з яких: 125 987,40 грн - сума попередньої оплати, 4823,76 грн - три проценти річних, 14 552,75 грн - інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки, який було укладено у спрощений спосіб (шляхом вчинення конклюдентних дій).
У зв`язку з невиконанням поставки попередньо оплаченого товару позивач вимагає стягнути суму попередньої оплати. 
За період прострочення відповідачем зобов`язань з повернення отриманої попередньої оплати, позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати. 

Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що спірні кошти сплачені позивачем за фактично переданий йому товар (Мінвата "Роклайт" 1200х600х100 мм., 2,88 мм.кв., (4 шт/уп (36 уп/пал) в кількості 396 упаковок), а всі доводи позивача, що товар він не отримував, не підтверджені належними доказами. 
На спростування позовних вимог відповідач також надав копії видаткової накладної № 699 від 04.10.2024, відповідно до якої постачальник - ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" передав, а покупець - Фізична особа-підприємець Маруневич Андрій Володимирович через представника Яричківського В.М. отримав даний товар. 
Представником покупця отримав товар на підставі довіреності № 4/10 від 04.10.2024, чинної до 31.12.2024 (а.с.29).
Також відповідач надав копії документів про придбання зазначеного товару у ТОВ “Софітекс-Україна” та оборотно-сальдові відомості про відображення у власному бухгалтерському обліку операцій з придбання товару та реалізації його позивачу.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 10.02.2026 для розгляду справи № 909/173/26 визначено суддю Горпинюка І.Є.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/173/26; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення та повідомив, що останні мають право у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, подати суду відповідне обґрунтоване клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін: відповідач - в строк для подання відзиву; позивач – протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання відзиву.
Копію ухвали від 13.02.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам відповідно до вимог ст. 120 ГПК України.
Згідно з довідками про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінету позивача 13.02.2026 о 13:52 год., відповідача та представника позивача – 13.02.2026 о 13:48 год.
24.02.2026 засобами підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву.
01.04.2026 засобами підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" представник позивача - адвокат Калинюк Р.С. подав клопотання (вх. № 3012/26 від 01.04.2026) про перехід до розгляду справи за привалами загального позовного провадження та призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.2026 клопотання представника фізичної особи-підприємця Маруневича Андрія Володимировича - адвоката Калинюка Романа Степановича від 01.04.2026 (вх. № 3012/26 від 01.04.2026) в частині призначення судової почеркознавчої експертизи (п. 2-7 прохальної частини клопотання) залишено без розгляду; відмовлено в задоволенні клопотання представника фізичної особи-підприємця Маруневича Андрія Володимировича - адвоката Калинюка Романа Степановича від 01.04.2026 (вх. № 3012/26 від 01.04.2026) в частині переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (п. 1 прохальної частини клопотання).
Мотиви такого процесуального рішення викладені в ухвалі.
Згідно з довідками про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінету позивача, представника позивача та відповідача 02.04.2026 о 17:23 год.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між фізичною особою-підприємцем Маруневич Андрієм Володимировичем до Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський комерційний центр" велись перемовини з приводу придбання позивачем у відповідача товару, а саме мінвати “Роклайт” 1200х600х100 мм.
Відповідно до платіжної інструкції № 515 від 04.10.2024 фізична особа-підприємець Маруневич Андрій Володимирович сплатив на рахунок ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" 125 987,40 грн з призначенням платежу: "Опл. наклад. № 699 від 04.10.2024" (а.с. 5).
Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов`язань щодо передачі оплаченого відповідно до платіжної інструкції № 515 від 04.10.2024 товару не виконав та не повернув позивачу суму попередньої оплати, у зв`язку з чим він просить стягнути суму попередньої оплати а також нараховані 14552,75 грн інфляційних втрат та 4823,76 грн 3% річних за період прострочення повернення попередньої оплати.
Водночас, в підтвердження цієї поставки товару, відповідачем надано суду копії довіреності № 4/10 від 04.10.2024 та видаткової накладної № 699 від 04.10.2024 на суму 125 987,40 грн (а.с.28-29). 
Відповідно до видаткової накладної № 699 від 04.10.2024 відповідач поставив позивачу товар — мінвату “Роклайт” 1200х600х100 мм., 2,88 мм.кв. (36 уп/пал.) в кількості 396 упаковок на загальну вартість 125 987,40 грн.
За отримання товару у накладній розписався представник Яричківський В.М., на підставі довіреності № 4/10 від 04.10.2024.
Згідно з довіреністю № 4/10 від 04.10.2024, дійсна до 31.12.2024, Маруневич А.В. уповноважив Яричківського Володимира Мирославовича на отримання у відповідача матеріальних цінностей - мінвату “Роклайт” 1200х600х100 мм., 2,88 мм.кв. (4 шт/уп (36 уп/пал)) в кількості 396 упаковок за рахунком № СФ-234 від 04.10.2024 та видатковою накладною № 699 від 04.10.2024.
У клопотанні від 01.04.2026 (вх. № 3012/26 від 01.04.2026) представник позивача фактично заперечував факт підписання позивачем довіреності № 4/10 від 04.10.2024, у зв`язку з цим просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу. Клопотання в частині призначення почеркознавчої експертизи суд залишив без розгляду ухвалою від 02.04.2026.
Ухвалюючи рішення суд керується наступними мотивами.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
За змістом ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
За приписами чинного законодавства, договори поставки (як й інші господарські договори) укладаються в письмовій формі: повній - шляхом підписання єдиного документа чи скороченій - шляхом обміну листами, телеграмами, телетайпограмами, телефонограмами, радіограмами чи шляхом прийняття постачальником замовлення покупця до виконання (ст. ст. 205, 206, 208, 639 ЦК України).
Встановлені у справі фактичні обставини свідчать про існування між сторонами договірних відносин, що випливають з факту укладення договору поставки в спрощений спосіб відповідно до частини 181 Господарського кодексу України, чинного станом на 04.10.2024.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За встановлених судом обставин справи, на підставі видаткової накладної № 699 від 04.10.2024 Яричківським В.М. за довіреністю №4/10 від 04.10.2024, як представником ФОП Маруневич А.В. отримано від ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" товар (мінвата "Роклайт") на суму 125 987,40 грн. 
Відповідно до платіжної інструкції № 515 від 04.10.2024 фізична особа-підприємець Маруневич Андрій Володимирович сплатив на рахунок ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" 125 987 грн 40 коп. з призначенням платежу: "Опл. наклад. №699 від 04.10.2024".
Предметом спору у цій справі є повернення позивачу передоплати за непоставлений відповідачем товар, який позивачем оплачено на підставі платіжної інструкції №515 від 04.10.2024 в сумі 125 987 грн 40 коп.
У частині 2 статті 693 Цивільного кодексу України зазначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Верховний Суд у застосуванні положень частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України неодноразово наголошував на тому, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Суд вважає, що у спорі з такими вимогами на позивача покладено обов`язок доведення суду факту здійснення попередньої оплати за товар, а відповідач має спростувати такі обставини наданням доказів поставки товару або наданням доказів повернення отриманої попередньої оплати.
Однак надана позивачем копія платіжної інструкції № 515 від 04.10.2024 не підтверджує обставину здійснення позивачем попередньої оплати за товар. Враховуючи вказівку у призначенні платежу на реквізити накладної (№ 699 від 04.10.2024) цей документ підтверджує проведення позивачем оплати вже отриманого за накладною товару, а не проведення попередньої оплати за товар. 
У практиці господарських відносин, а також з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, як добросовісність та розумність, попередня оплата за товар здійснюється або на підставі укладеного договору, що передбачає таку умову, або ж на підставі виставленого постачальником рахунку на оплату (якщо договір не оформляється окремим письмовим документом). Тому у разі проведення попередньої оплати за товар, в призначенні платежу у платіжному документів вказуються реквізити виставленого постачальником рахунку на оплату товару. Зазначення у призначенні платежу реквізитів видаткової накладної свідчить про те, що така накладна уже складена та підписана сторонами, платнику відомий зміст видаткової накладної, і він оплачує уже отриманий товар.
Відповідач в підтвердження поставки товару надав суду копію видаткової накладної № 699 від 04.10.2024, відповідно до якої Яричківським В.М. за довіреністю № 4/10 від 04.10.2024, від імені одержувача - ФОП Маруневич А.В. отримано від ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" товар (мінвата "Роклайт" 1200х600х100 мм., 2,88 мм.кв. (36 уп/пал.) в кількості 396 упаковок ) на суму 125 987 грн 40 коп.
Суд зазначає, що загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні та загальні засади функціонування платіжних систем в Україні визначено Законом України «Про платіжні послуги».
Згідно з пунктом 54 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.
Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу І Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року № 163 (далі — Інструкція № 163), надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника/ отримувача/стягувача для виконання платіжних операцій. До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг.
Пунктом 17 розділу І Інструкції № 163 передбачено, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених Законом про платіжні послуги. Порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника.
Положеннями пункту 37 розділу ІІ Інструкції № 163 встановлено, що платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити обов`язкові реквізити, зокрема, призначення платежу.
Платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у пункті 41 розділу ІІ цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками (пункт 41 розділу ІІ Інструкції № 163).
Відтак, за загальним правилом, право визначати призначення платежу в платіжних документах (платіжній інструкції) згідно вказаних норм належать виключно платнику, особі, що здійснює відповідний платіж. При цьому, банки списують кошти з рахунків клієнтів лише за дорученнями власників цих рахунків.
З огляду на те, що в платіжній інструкції № 515 від 04.10.2024 позивач, як платник вказав у призначенні платежу інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція - "Оплата за товар згідно накладної №699 від 04.10.2024", суд дійшов висновку про те, що ФОП Маруневич Андрій Володимирович здійснив оплату в рахунок виконання зобов`язання за реквізитами, зазначеними в призначенні платежу, а саме за вже поставлений від ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" на підставі накладної №699 від 04.10.2024 товар, а не передоплату товару.
Отже, суд доходить висновку, що доводи позивача про порушення його права відповідачем у вигляді не повернення передоплати як безпідставно отриманих коштів у сумі 125987,40 грн є безпідставними та не підтверджуються дослідженими у справі доказами.
Суд бере до уваги також значний проміжок часу (з 04.10.2024 і аж по дату звернення з позовом 10.02.2026) протягом якого позивач не звертався ні до відповідача, ні до правоохоронних органів чи суду щодо фактів не передання йому товару за видатковою накладною, реквізити якої він вказав у призначенні платежу.
У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Поведінка позивача, який оплатив товар згідно із зазначеною в призначенні платежу накладною, але через більш ніж через рік та чотири місяці після цього стверджує, що товар він не отримав, не відповідає наведеному стандарту поведінки.
Суд зауважує, що позиція представника позивача про не підписання позивачем довіреності № 4/10 від 04.10.2024, викладена у клопотанні від 01.04.2026 (вх. № 3012/26 від 01.04.2026) у даному випадку не має правового значення, оскільки відповідач оплатив товар, отриманий Яричківським В.М. за видатковою накладною № 699 від 04.10.2024, тобто схвалив його дії щодо отримання товару. Тобто навіть якщо Яричківський В.М. і діяв з перевищенням повноважень, його дії у відповідності до вимог ст. 241 ЦК України вважаються схваленими позивачем шляхом оплати товару, з вказівкою в призначенні платежу на накладну № 699 від 04.10.2024.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про повернення передоплати у розмірі 125 987,40 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають та як наслідок не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 4 823,76 грн та інфляційних втрат у розмірі 14 552,75 грн, які є похідними від вимоги про повернення передоплати.
Судові витрати.
Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 09 лютого 2026 р. № 830, (а.с.7), тобто у передбаченому законом розмірі, з урахуванням коефіцієнта 0,8.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи той факт, що у задоволенні позовних вимог суд відмовив, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн залишаються за позивачем.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 75, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Маруневича Андрія Володимировича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський комерційний центр" (76495, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, с. Хриплин, вул. Автоливмашівська, буд. 8а; ідентифікаційний код юридичної особи 37794778 про стягнення 145 363,91 грн. 
Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн залишити за позивачем.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк