Єдиний унікальний номер 636/9429/25

Єдиний унікальний номер 636/9429/25
 
Провадження № 2/205/1836/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 
ВСТАНОВИВ:

19 січня 2026 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра із Чугуївського міського суду Харківської області за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви ТОВ «ФК Єврокредит» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 23 січня 2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 13 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № TDВ.2021.0082.19927, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит, встановивши кредитний ліміт у розмірі до 200 000 грн. строком на 12 місяців, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних. 03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» і ТОВ «Мустанг Фінанс» було укладено договір факторингу № GL1N426240, відповідно до умов факторингу банк відступив, а ТОВ «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року. 27 грудня 2024 року між ТОВ «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року, укладеним між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору, тому станом на 03 вересня 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями становить 149 580 грн. 39 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49 933 грн. 04 коп. та заборгованості по відсоткам у розмірі 99 647 грн. 35 коп. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 149 580 грн. 39 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 11 200 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві проти позовних вимог заперечувала, вказавши, що кредитний договір було укладено 13 липня 2021 року строком на 12 місяців і закінчився він 13 липня 2022 року. Після закінчення сторони не набувають нових прав та обов`язків, а можуть лише нести відповідальність за порушення умов договору. Проте, позивач включив проценти, нараховані після 13 липня 2022 року. Вона намагалася виконати зобов`язання за кредитним договором, проте рахунки були неактивні, а сервіси заблоковані. Тому, проценти у заявленому розмірі є необґрунтованими. Доказом наявності заборгованості є виписка про рух коштів по картковому рахунку, проте аналіз виписок про рух коштів не підтверджують наявність заборгованості, оскільки сума витрат за рахунком дорівнює сумі надходжень. Позивачем не надано допустимих доказів фактичного користування кредитними коштами, негативного залишку по рахунку, правомірного нарахування процентів та достовірного розрахунку заборгованості, позовні вимоги є необґрунтованими. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У своїй заяві до суду представник відповідача просив справу розглядати за його відсутності та відсутності відповідача, врахувати позицію, викладену у відзиві, та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 13 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № TDВ.2021.0082.19927, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит, встановивши кредитний ліміт у розмірі до 200 000 грн. строком на 12 місяців, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних (а.с. 10-11, 12).
03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року (а.с. 26), між АТ «Мегабанк» і ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір № GL1N426240 про відступлення права вимоги (а.с. 27-28, 28 оберт).
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір факторингу № 1/12, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року (а.с. 31).
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року становить 149 580 грн. 39 коп. (а.с. 25).
Відповідач свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, відсотки не сплатила.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Суд критично оцінює твердження відповідача, що кредитний договір № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року було укладено строком на 12 місяців, по 13 липня 2022 року, і після закінчення вказаного строку у позивача відсутнє право нараховувати відсотки, оскільки відповідно до умов п. 8 кредитного договору визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою. 
Таки чином, нарахування відсотків здійснено на підставі умов та в межах дії кредитного договору № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року.
Стовно заперечень відповідача в частині, що виписки по особовим рахункам відповідача є неналежними доказами наявності заборгованості, її розміру і порядку обрахування, суд зазначає наступне. 
Суд враховує, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до положень ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Надані позивачем виписки по особовому рахунку відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і мають відомості про здійснені фінансові операції відповідачем.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на її твердження про бажання виконання умов кредитного договору і вчинення дій, оскільки такі дії є визнанням нею невиконання зобов`язань за кредитним договором, а подання відзиву на позовну заяву свідчить про спір між сторонами стосовно розміру заборгованості за тілом кредиту, розміру, підстав, розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка ОСОБА_1 добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року у розмірі 149 580 грн. 39 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49 933 грн. 04 коп. та заборгованості по відсоткам у розмірі 99 647 грн. 35 коп.
Стосовно вимоги про стягнення з відповідача правничої допомоги у розмірі 11 200 грн., суд приходить до таких висновків за наступних підстав.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Так позивачем в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн. було надано копію договору про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року (а.с. 57-37), акт приймання-передачі наданих послуг (а.с. 40 оберт), копію ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 36, 36 оберт).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, стороною позивача не надано до матеріалів справи доказів сплати позивачем 11 200 грн. за надання правової допомоги, тому суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки їх понесення не доведено доказами.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (а.с. 1), який слід стягнути з відповідача на користь позивача, враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено.
Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Єврокредит», складає 152 002 грн. 79 коп. (149 580 грн. 39 коп. + 2 422 грн. 40 коп. = 152 002 грн. 79 коп.).

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 549, ч.ч. 1, 2 ст. 551, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ч. 1, 3 ч. 3 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (ЄДРПОУ 40932411, юридична адреса: 49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105) заборгованість за кредитним договором № TDВ.2021.0082.19927 від 13 липня 2021 року у розмірі 149 580 (сто сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 39 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49 933 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривень 04 коп. та заборгованості по відсоткам у розмірі 99 647 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот сорок сім) гривень 35 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 коп., а всього 152 002 (сто п`ятдесят дві тисячі дві) гривні 79 коп.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: