РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
11 лютого 2026 р.  Справа № 120/8380/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області №7678 від 16.04.2025, яким відмовлено позивачам у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:002:0634.
Ухвалою суду від 27.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
10.07.2025 відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є співвласниками (спільна часткова власність) нерухомого майна (будівель і споруд), яке розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 0522455100:00:002:0634, і не зареєстровані як землекористувачі земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:002:0634 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Оскаржуваним рішенням сторонам відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:002:0634 площею 1,1756 га (11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), яка розташована в АДРЕСА_1 у зв?язку з невідповідністю вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме вимозі ст. 120 Земельного кодексу України та вимозі ст. 56 Закону України «Про землеустрій».
При цьому, цим рішенням рекомендовано позивачам, які є власниками часток об?єкту нерухомості, розташованому на даній земельній ділянці, яка не надана у користування та не передана у власність, здійснити оформлення права (оренда, викуп) на згадану земельну ділянку відповідно до чинного законодавства і в подальшому, у разі потреби здійснити її поділ.
Відповідач, з посиланням на частину 11 статті 120 Земельного кодексу України, вказує, що, вимоги статей ЗК України передбачає звернення власника або всіх власників об`єктів нерухомості (будівель і споруд), що розташовані на такій земельній ділянці щодо оформлення прав на існуючу земельну ділянку, як об`єкта цивільних прав, а не звернення щодо її поділу та формування нових об`єктів – земельних ділянок.
З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступне.
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9956737982025 від 01.04.2025 земельна ділянка з кадастровим номером 0522455100:00:002:0634, площею 1,1756 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №420636326 від 01.04.2025 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками у різних частках нерухомого майна з реєстраційним номером 145842105224, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
02.04.2025 позивачі звернулися до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області із клопотанням, в якому просили надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0522455100:00:002:0634, площею 1,1756 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з метою викупу.
До клопотання було додано копії паспортів та РНОКПП заявників, витягів з ДЗК та реєстру прав на нерухоме майно, витягу з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оригінал плану поділу земельної ділянки, копію графічних матеріалів. 
Рішенням Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області №7678 від 16.04.2025 відмовлено позивачам у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:002:0634 з підстав невідповідності вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме вимозі ст. 120 Земельного кодексу України та вимозі ст. 56 Закону України «Про землеустрій».
Вважаючи протиправним таке рішення відповідача, позивачі звернулися до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Статтею 25 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частинами 1, 5 статті 46 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Частиною 1 статті 71 Закону № 280/97-ВР передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.
Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Відповідно до частин 1-3 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.
Відповідно до частини 11 статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Спеціальним законом, що регулює земельні правовідносини в Україні, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України).
Відповідно до пунктів «а» і «б» частини першої статті 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи, 02.04.2025 позивачі звернулися до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області із клопотанням, в якому просили надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0522455100:00:002:0634, площею 1,1756 га, розташована за адресою вул. Л.Українки, 3, смт Літин, Вінницька область. Цільове призначення 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з метою викупу.
Проте, рішенням Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області №7678 від 16.04.2025 відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:002:0634 з підстав невідповідності вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме вимозі ст. 120 Земельного кодексу України та вимозі ст. 56 Закону України «Про землеустрій».
Відповідно до доводів відповідача, селищною радою було встановлено, що у позивачів не зареєстровано право користування/власності земельною ділянкою з кадастровим номером 0522455100:00:002:0634 у встановленому законом порядку, на якій розташоване майно, яке перебуває у їх власності, у зв`язку із цим, для початку їм потрібно оформити відповідне право на всю земельну ділянку, а вже згодом звертатися до ради з клопотанням про її поділ.
Оцінюючи відмову Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:002:0634, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Відповідно до частин 1-3 статті 128 Земельного кодексу України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
До заяви додаються: документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу; копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.
Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Частина 5 статті 128 Земельного кодексу України передбачає підстави для відмови в продажі земельної ділянки, серед них якими є:
а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;
б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;
в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;
г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;
ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктами господарювання, які є суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки (частина 8 статті 128 Земельного кодексу України).
Аналіз наведених положень статті 128 Земельного кодексу України свідчить про те, що законодавець визначив чіткий порядок реалізації права на придбання земельної ділянки державної або комунальної власності, вичерпний перелік підстав для відмови у її продажу, а також передбачив, що продаж земельних ділянок державної та комунальної власності здійснюється за грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктами господарювання, які є суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель.
Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель визначає Закон України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 № 1378-IV.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оцінку земель" експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов`язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту.
Стаття 5 Закону України "Про оцінку земель" встановлює, що залежно від мети та методів проведення оцінка земель поділяється на такі види: бонітування ґрунтів; грошова оцінка земельних ділянок. 
Грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, плати за суборенду (у разі передачі в суборенду земельних ділянок державної власності, які орендуються акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, що утворилося шляхом перетворення державного підприємства, у постійному користуванні якого перебували такі земельні ділянки), втрат лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки.
Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Згідно із частиною першою статті 22 Закону України "Про оцінку земель" звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок підлягають рецензуванню.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.
З наведених норм законодавства вбачається, що замовником виготовлення експертної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності з метою її викупу громадянами, як власниками нерухомого майна, яке на них розташовується, так і особами, яким належить право постійного користування може бути виключно орган місцевого самоврядування. Виконавцями послуг з експертної грошової оцінки земельних ділянок можуть бути виключно суб`єкти господарювання, які є суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до вимог Закону України "Про оцінку земель" та Закону України "Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні".
Водночас, передумовою замовлення експертної оцінки є встановлення меж земельної ділянки, яка підлягає викупу.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.
Серед видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Згідно з статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.
Положеннями статті 56 Закону України "Про землеустрій" визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.
Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути.
Відповідно до статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється:
у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Частиною 6 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.
У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.
Тобто підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
У постанові від 21.01.2021 по справі №120/1615/20 Верховний Суд дійшов висновку, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.
Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.
Суд зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 0522455100:00:002:0634 є сформованою, має визначені межі та кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру. Таким чином, передумовою для розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки, а саме встановлення її меж, у даному випадку є дотриманою.
Позивачі є власниками нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, і мають законний інтерес у поділі земельної ділянки з метою подальшого викупу своїх часток. Відмова селищної ради в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, мотивована нібито необхідністю спочатку оформлення права власності або користування на всю земельну ділянку, не відповідає вимогам частини 6 статті 79-1 та статті 56 Закону України «Про землеустрій», оскільки право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, зумовлює право власності на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування цього об`єкта, і дозволяє замовляти технічну документацію щодо її поділу без додаткового оформлення права на всю ділянку.
Так, положеннями статті 120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки знаходиться в прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, і передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладанні угод з придбання права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного та цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 зазначено, що перехід права на земельну ділянку до нового набувача жилого будинку, будівлі або споруди відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою. Стаття 120 ЗК України закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Отже, чинне земельне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.
В контексті вказаного, концептуальний підхід українського законодавства до правового регулювання відносин щодо нерухомого майна полягає у закріпленні у законодавстві правового режиму єдиної юридичної долі земельних ділянок та розташованих на них будівель і споруд, що полягає у встановленні правової взаємозалежності між земельними ділянками та розташованими на них будівлями і спорудами, які вважаються окремими, самостійними об`єктами речових прав, з тим, щоб у випадках набуття та відчуження земельні ділянки та розташовані на них будівлі і споруди мали однаковий власнісний статус та перебували у володінні та користуванні однієї особи.
Тобто, вищезазначене свідчить про нерозривність будівлі, споруди та земельної ділянки, яка знаходиться під нею, що свідчить про необхідність урегулювання органами місцевого самоврядування правовідносин щодо земельної ділянки, у разі, якщо особа придбала нерухоме майно, що розміщене на такій земельній ділянці комунальної власності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на необхідність первинного оформлення права користування або власності на всю земельну ділянку площею 1,1756 га (кадастровий номер 0522455100:00:002:0634) як на обов`язкову умову для надання дозволу на її поділ, є безпідставним. Адже позивачі, як співвласники об`єктів нерухомості, розташованих на цій ділянці, вже набули право на відповідні частини цієї ділянки в силу закону (ст. 120 ЗК України).
При цьому, саме розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки є необхідним кроком для формування окремих об`єктів цивільних прав, що дозволить позивачам у подальшому реалізувати своє право на викуп земельних ділянок під належним їм майном відповідно до статті 128 ЗК України.
З огляду на зазначене, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.
Зазначене свідчить про протиправність оскаржуваного рішення, а відтак слід визнати його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає таке.
Згідно підпунктів 2, 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 8 Конституції України, закріплено що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.
Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.
У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:
- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;
- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;
- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.
Крім того, згідно з пунктом 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.
Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Застосовуючи механізм ефективного захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, враховуючи зміст позовних вимог та приписи статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача у даній справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 02.04.2025 та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0522455100:00:002:0634, площею 1,1756 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 цільове призначення 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Покладення такого обов`язку не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сплачений позивачами судовий збір в розмірі 3633,20 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області №7678 від 16.04.2025.
Зобов`язати Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання від 02.04.2025 та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0522455100:00:002:0634, площею 1,1756 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 цільове призначення 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області.
Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області.
Стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивачі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )
ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач: Літинська селищна рада Вінницької області (вул. Соборна, 7, с. Літин, Вінницька область, код ЄДРПОУ 04325963)

Суддя Мультян Марина Бондівна