П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17271/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:16.10.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вичинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
- визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоодержавної суми пенсії ОСОБА_2 , у зв`язку з його смертю;
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з його смертю.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що позивач є донькою померлого пенсіонера ОСОБА_2 , який отримував пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ). Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 08 квітня 2025 року позивачем було подано заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до ГУПФ України в Одеській області. Проте, за результатами розгляду вищезазначеної заяви ГУПФ України в Одеській області було надіслано лист про відмову в задоволенні даної заяви. Позивач вважала відмову ГУПФ України в Одеській області у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера протиправною, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі №420/19684/21, яке набрало законної сили 10 лютого 2022 року, ОСОБА_2 24 червня 2022 року проведено перерахунок пенсії та сума заборгованості склала 191 518,38 грн. (копія розрахунку додається). ГУПФ України на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року у справі №420/7048/23, яке набрало законної сили 18 липня 2023 року, ОСОБА_2 14 вересня 2023 року проведено перерахунок пенсії та сума заборгованості склала 55 588,60 грн (копія розрахунку додається). Оскільки ОСОБА_1 не є стягувачем по справам №420/19684/21 та №420/7048/23, тому для виплати недоотриманої доплати пенсії за зазначеними рішеннями суду правові підстави відсутні. Також відповідачем у відзиві зазначено, що заявником та його представником не надано документу, який підтверджує право на спадщину, а саме свідоцтво про право на спадщину.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоодержавної суми пенсії ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю; зобов`язання ГУПФ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з його смертю – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі – Порядок №3-1) подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженій постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, а саме ч.3 п.9 Розділу 2 до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, які передбачені п.12 цього розділу, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника). Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року№13-1), а саме абз.3 п.2.26 розділу II члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. Отже, в жодному із вищеперелічених порядків не зазначено щодо необхідності надання саме "ВИТЯГУ із реєстру територіальної громади, виданий органом реєстрації, яким є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи", через те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . У законодавстві визначено обов`язок заявника надати або "відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті", або ж "паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті". Однак, вказана норма не містить вимоги про виключне підтвердження місця проживання шляхом надання витягу в паперовій або електронній формі, а лише допускає можливість надання таких відомостей. Відтак, ця норма має дозвільний, а не обмежувальний характер, і не виключає можливість підтвердження місця проживання іншими допустимими доказами, зокрема, довідкою начальника дільниці або іншими відомостями. Таким чином, посилання суду першої інстанції на п.1 розділу ІІ Порядку №3-1 як на підставу для ігнорування інших документів, що підтверджують місце проживання, є помилковим і свідчить про неправильне застосування норм матеріального права. Таким чином, до ГУПФ в Одеській області було надано документ, який підтверджує проживання з пенсіонером на день його смерті у відповідності до абз.3 п.2.26 розділу II Порядку №22-1.
- посилання суду першої інстанції на неможливість встановлення органу, у якому працює особа, що видала довідку (начальник дільниці №1 Іванов В.М.), та сумніви щодо її повноважень є необґрунтованими з огляду на наступне. Звертаємо увагу суду, що на вказаній довідці міститься печатка Комунального підприємства "Житлового-комунальний сервіс "Хмельницький" (КП "ЖКС "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ"). Таким чином, наявність на довідці печатки Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Хмельницький" однозначно підтверджує, що вона видана уповноваженою особою цього підприємства. ОСОБА_3 , який обіймає посаду начальника дільниці №1 КП "ЖКС "Хмельницький", є працівником підприємства та діє в межах наданих йому службових повноважень. З огляду на положення Статуту підприємства, трудові відносини ОСОБА_3 з КП "ЖКС "Хмельницький" свідчать про законність та належність виданої ним довідки. Отже, сумніви суду першої інстанції щодо органу, у якому працює ОСОБА_3 , та його повноважень є безпідставними, а висновки, зроблені судом є хибними, що свідчить про неправильне тлумачення фактичних та нормативних обставин судом.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_2 перебував на обліку у ГУПФ України в Одеській області та отримував пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі №420/19684/21 адміністративний позов ОСОБА_2 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахування пенсії на основі довідки про розмір грошового забезпечення від 08 липня 2021 року №33/36-1753 ОСОБА_4 .
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахування та виплату пенсії ОСОБА_4 на основі довідки про розмір грошового забезпечення від 08 липня 2021 року №33/36-1753, складеної ДУ ТМО МВС України по Одеській області. 
ГУПФ України в Одеській області, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року по справі №420/19684/21, ОСОБА_2 24 червня 2022 року проведено перерахунок пенсії та сума заборгованості склала 191 518,38 грн, що підтверджується розрахунком на доплату.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року по справі №420/7048/23 адміністративний позов ОСОБА_2 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_2 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність при проведенні перерахунку пенсії з 01 грудня 2022 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 грудня 2022 року без застосування обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність з урахуванням вже проведених виплат.
ГУПФ України в Одеській області, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року у справі №420/7048/23, ОСОБА_2 14 вересня 2023 року проведено перерахунок пенсії та сума заборгованості склала 55 588,60 грн, що підтверджується розрахунком на доплату.
Відповідачем не заперечується, що виплата заборгованості нарахованої на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року по справі №420/19684/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року по справі №420/7048/23 не здійснена.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 04 березня 2025 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 
Тетенко Ж.Ш. є донькою померлого пенсіонера ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 жовтня 2002 року Відділом актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси.
08 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ГУПФ України в Одеській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 .
ГУПФ України в Одеській області, за наслідком розгляду заяви позивача від 08 квітня 2025 року, прийнято рішення від 11 квітня 2025 року №18824 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.
Підставою для відмови зазначено, що при розгляді документів, долучених до заяви та визначені права на виплату недоотриманої пенсії встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою (згідно заяви): Одеська область, Біляївський р-н, с. Дачне, а померлий ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та не надано витяг з реєстру територіальної громади – документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про спільне місце проживання з померлим на день смерті, а тому для виплати недоотриманої пенсії правових підстав немає.
Відповідач листом №1500-0405-8/76559 від 14 квітня 2025 року повідомив позивача про прийняте рішення.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що довідка, відповідно положень Порядок №3-1, не є документом, що підтверджує проживання з позивача пенсіонером на день його смерті. Крім того, зі змісту вказаної довідки не можливо встановити в якому органі працює особа, яка її видала (начальник дільниці №1 Іванов В.М.) та чи наділена вказана особа повноваженнями на видачу вказаної довідки. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що суд адміністративної юрисдикції не може встановлювати факт проживання особи з пенсіонером.
З огляду на вище викладене та досліджені письмові докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було дотримано порядку, визначеного законодавством, для одержання недоотриманої суми пенсії її померлого батька у порядку ст. 61 Закону №2262-ХІІ, а відтак відповідач не мав правових підстав для здійснення позивачу таких виплат у порядку названої правової норми.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 1 ст. 61 Закону №2262-XII передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Так, згідно зі ст.ст. 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Статтею 1227 ЦК України, в свою чергу, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї.
Частина 1 ст. 61 Закону №2262-ХІІ містить перелік осіб, які можуть претендувати на отримання нарахованої, проте не отриманої за життя пенсії (доплати до пенсії) пенсіонером з числа військовослужбовців, а також умови, за яких такі особи можуть отримати право на виплату цих коштів.
Так, вищевказаними положеннями Закону №2262-ХІІ запроваджено спеціальне правило, в силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При цьому, однією з умов виплати пенсії вказаним вище особам, що не включається до складу спадщини, є те, що пенсія (доплата до пенсії) повинна бути недоодержана за життя померлого пенсіонера.
Відповідно ч.3 ст. 61 Закону №2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Пунктом 3 розділу І Порядку №3-1, передбачено, що заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)), припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3 до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4 до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5 до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Згідно п.9 розділу ІІ Порядку №3-1 до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи:
1) свідоцтво про смерть пенсіонера;
2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, які передбачені пунктом 3 цього розділу;
3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, які передбачені пунктом 12 цього розділу, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).
Пунктом 12 розділу ІІ Порядку №3-1 передбачено, що за документи про родинні відносини приймаються: паспорт громадянина України; свідоцтво про народження; свідоцтво про шлюб; рішення суду.
Отже, Закон №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок.
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2020 року по справі №200/10269/19-а сформулював правовий висновок, згідно якого у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
При зверненні до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою про виплату сум пенсії, належних ОСОБА_2 та не отриманих ним за життя, ОСОБА_1 своє право на отримання пенсії обґрунтовувала тим, що вона є донькою померлого пенсіонера та проживала на момент смерті з батьком.
Проте, як вже зазначалося колегією суддів, відповідна заява має бути подана за формою, встановленою Додатком 4 до Порядку №3-1, та до неї обов`язково мають бути додані документи, визначені п.9 розділу ІІ Порядку №3-1, зокрема, у даному випадку: свідоцтва про смерть та документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, які передбачені п.12 цього розділу, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надала витяг із реєстру територіальної громади, виданий органом реєстрації, яким є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи, або рішення суду про встановлення факт проживання з пенсіонером.
До заяви позивачем лише долучену довідку №201 від 26 березня 2025 року, підписану начальником дільниці №1 Івановим В.М., в якій вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом з батьком: ОСОБА_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, як вбачається з вищезазначеної заяви позивач зазначила, що зареєстрована за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, с. Дачне, а проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зі змісту довідки №201 від 26 березня 2025 року, підписану начальником дільниці №1 Івановим В.М неможливо встановити в якому органі працює особа, яка її видала (начальник дільниці №1 Іванов В.М.) та чи наділена вказана особа повноваженнями на видачу вказаної довідки.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з наданої довідки неможливо встановити якою організацією вона видана та чи має повноваження вказана особа ( ОСОБА_3 ) на видачу вказаної довідки.
Тобто, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апеляційної скарги на те, що начальник дільниці №1 ОСОБА_3 відповідно до Статуту КП "ЖКС "Хмельницький" має вищезазначені повноваження, оскільки до суду апеляційної інстанції не надано ані статуту підприємства, ані інших доказів на підтвердження вищенаведених доводів.
Таким чином, вказана довідка, відповідно положень Порядок №3-1, не є документом, що підтверджує проживання з позивача пенсіонером на день його смерті.
Колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції, що суд адміністративної юрисдикції не може встановлювати факт проживання особи з пенсіонером.
За таких обставин, відповідно до приписів ст. 61 Закону №2262-ХІІ, донька, як член сім`ї, який проживав разом із пенсіонером на день його смерті, не надала доказів такого проживання.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.