КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2026 року м. Київ справа №320/23645/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі по тексту також відповідач, ЦМУ Держпраці), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 10.04.2023 №ТД/ФС-19 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, складену відносно позивача. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що спірною постановою на нього накладено штраф за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а саме: за використання праці ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин.
Позивач наголошує на процедурних порушеннях, які полягають у ненаданні йому акта перевірки, відсутності позивача на розгляді справи про правопорушення, що унеможливило надання ним своїх заперечень та пояснень.
Позивач стверджує, що не використовує найману працю ОСОБА_2 , а факт допуску такої до роботи є непідтвердженим.
Крім того, позивач наголошує на тому, що в межах проведеної перевірки відповідачем не було складено припис про усунення порушень законодавства про працю.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 (суддя Шевченко А.В.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з розпорядження керівника апарату суду від 27.02.2024 №90-р/ка у зв`язку із перебуванням судді Шевченко А.В. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
За результатами повторного автоматизованого розподілу 20.03.2024 адміністративна справа була передана для розгляду судді Дудіну С.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 адміністративну справу прийнято до провадження для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 08.03.2023 встановлено факт використання праці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без належного оформлення трудових відносин із позивачем. Відповідач пояснив, що відносно громадянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також вказані в постанові, була допущена технічна помилка. Також відповідач зазначив, що особа, яка проводила розрахункову операцію, касир ОСОБА_2 , ознайомлена з результатами проведеної фактичної перевірки, однак від підпису відмовилась. Перевірка проходила в присутності ФОП ОСОБА_1 , який ознайомлений був з актом ДПС, проте від підпису та отримання одного примірника відмовився також, про що складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки. Тому доводи позивача про не ознайомлення з актом перевірки є безпідставними, про що свідчить відмітка ДПС. Відповідач зазначив про фотофіксацію перевірки.
Відповідач наголосив на тому, що позивача було повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та за результатами розгляду вищевказаних матеріалів винесено спірну постанову.
Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 23.06.2000 відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Судом встановлено, що 08.03.2023 посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці «кафе», розташованої у АДРЕСА_2 , суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , результати якої оформлені актом від 08.03.2023, зареєстрованого 09.03.2023 за №3187/10/36/07/25114086/7 (далі по тексту також - акт перевірки).
Перевіркою встановлено, зокрема, порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України.
В акті перевірки зафіксовано, що в кафе здійснено фактичне проведення контрольної розрахункової операції в готівковій формі щодо придбання (купівлі) 100 гр. вина «Вілла Крим» ( НОМЕР_2 ) на суму 20,00 грн. Розрахунок та продаж вищезазначеного підакцизного товару було проведено працівником - касиром ФОП ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням її місця проживання. Щодо спірних відносин, перевіркою встановлено, що станом на 14:06 год. 08.03.2023 до роботи в кафе ФОП ОСОБА_1 було допущено працівника - касира ОСОБА_2 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу та без своєчасного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Акт містить відмітку про ознайомлення з його змістом позивача та про відмову позивачем від підпису та від отримання примірника акта, про що складено акт про відмову від 08.03.2023.
Актом відмови від підписання розписки про ознайомлення з направленням на проведення перевірки від 08.03.2023 №284/10-36-07-08, складеним посадовими особами ГУ ДПС у Київській області, підтверджується, що при проведенні перевірки касир кафе ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в присутності якого проводилась перевірка, був ознайомлений зі змістом направлень та наказу на проведення фактичної перевірки, але розписатись в направленні на перевірку відмовився. Причину відмови ОСОБА_2 пояснила тим, що це вказівка ФОП ОСОБА_1 , а ФОП ОСОБА_1 від пояснень та підпису відмовився.
В акті відмови від підписання матеріалів перевірки від 08.03.2023 №285/10-36-07-08, складеному посадовими особами ГУ ДПС у Київській області, зафіксовано, що після ознайомлення з актом №003320 від 08.03.2023, ФОП ОСОБА_1 , касир ОСОБА_2 відмовилися від підписання матеріалів перевірки.
Листом ГУ ДПС у Київській області від 10.03.2023 №3599/5/10-36-07-08-05 на адресу відповідача направлено матеріали перевірки, за результатами проведення якої встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.201 5№413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
Листом ЦМУ Держпраці від 16.03.2023 №Ц/2-4540-23 позивача повідомлено, що 05.04.2023 об 11:05 буде проводитись розгляд справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 , за порушення законодавства про працю, передбачене частиною другою статті 256 Кодексу законів про працю України (акт №3187/10/36/07/2511408617 від 09.03.2023).
Постановою ЦМУ Держпраці від 10.04.2023 №ТД/ФС-19 за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Київській області від 09.03.2023 №3187/10/36/07/2511408617 щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю до позивача застосовано штраф у розмірі 67 000 грн на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.
У постанові зазначено, що в порушення статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту» від 17.06.2015 №413 ФОП ОСОБА_1 допускає працівників до виконання роботи без оформлення трудових відносин. 08.03.2023 ГУ ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , під час якої встановлено факт використання праці ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин. У порушення вимог Постанови №413 повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не подавалося.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цієї постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Згідно з приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі по тексту також - Положення №96).
Згідно із пунктом 1 Положення №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За змістом підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Відповідно до пункту 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.
При цьому, суд також враховує, що згідно із частиною другою статті 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Отже, право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з частиною другою статті 259 КЗпП України.
За змістом норм пункту 80.10 статті 80, пункту 86.1 статті 86 ПК України, якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Висновки, щодо застосування зазначених положень, а також стосовно того, що акт перевірки є документом, що підтверджує факт її проведення, викладені у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №380/1116/20, від 21.04.2021 у справі №260/586/20, від 17.04.2024 у справі №560/3981/23, від 19.03.2025 у справі №240/23781/23.
Відповідальність за порушення законодавства про працю для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.
Враховуючи означені положення законодавства, суд констатує, що повноваження на проведення перевірки щодо дотримання фізичними особами-підприємцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) належать податковому органу відповідно до закону.
Одночасно з цим повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення у спосіб накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 КЗпП України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці). Відповідні приписи про це наведені у пункті 1 Положення №96, яке процитовано судом вище.
Пунктом 8 Положення №96 передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
На цій підставі суд зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання останнього Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.
Позиція аналогічного змісту викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2025 у справі №240/23781/23.
У спірних правовідносинах розмір штрафу та суб`єкт, уповноважений його накладати, прямо визначені у нормах статті 265 КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;
6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Абзацом першим постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.06.2020 у справі №815/5427/17, від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, у справі №1840/2507/18, у справі №824/896/18-а, від 03.03.2020 у справі №1540/3913/18, від 27.06.2024 у справі №380/761/20, від 17.09.2024 у справі №460/13803/21.
Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вчинення фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.
Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 у справі №560/407/19 вказав, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, має бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.
Факт допуску особи до роботи без оформлення трудового договору має бути підтверджений достатнім обсягом доказів, що характеризують відносини особи та суб`єкта господарювання, який його наймає, як трудові, від таких осіб повинно бути відібрано пояснення.
В акті, складеному за наслідками перевірки, мають фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. При цьому, такі докази не мають носити суперечливий характер, допускати неоднозначне тлумачення.
Важливість відображення (фіксації) у акті, складеному за наслідками проведеної уповноваженим органом перевірки, достовірної і повної інформації обумовлено тим, що такий документ є підставою для застосування фінансових санкцій та становить основну частину доказової бази при розгляді справи про накладення штрафу.
Отже, контролюючий орган, під час здійснення фактичної перевірки в межах наданої компетенції, зобов`язаний був перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, зокрема, в частині факту допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також підтвердити такі належними та допустимими доказами.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень має подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підтвердження факту порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України, Постанови №413 долучено акт фактичної перевірки, в якому зафіксовано, що в кафе здійснено фактичне проведення контрольної розрахункової операції в готівковій формі щодо придбання (купівлі) 100 гр. вина «Вілла Крим» ( НОМЕР_2 ) на суму 20,00 грн. Розрахунок та продаж вищезазначеного підакцизного товару було проведено працівником - касиром ФОП ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням її місця проживання. Щодо спірних відносин, перевіркою встановлено, що станом на 14:06 год. 08.03.2023 до роботи в кафе ФОП ОСОБА_1 було допущено працівника - касира ОСОБА_2 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу та без своєчасного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Крім того, відповідачем долучено копії фіскальних чеків від 08.03.2023 на покупку та на повернення товару «Вілла Крим» вартістю 20,00 грн, які містять відомості наступного змісту: «касир /1/», акти про відмову від підписання розписки про ознайомлення з направленням на проведення перевірки від 08.03.2023 №2284/10-36-07-08 позивачем та касиром ОСОБА_2 , відмови від підписання матеріалів перевірки від 08.03.2023 №285/10-36-07-08 позивачем та касиром ОСОБА_2 , відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за лютий 2022 року, в якому відсутні відомості щодо ОСОБА_2 , фотоматеріали, на яких зображено двох осіб (чоловіка та жінки) без ідентифікаційних ознак. Інших доказів, якими б підтверджувалося вчинення позивачем зафіксованого в акті перевірки порушення матеріали справи не містять.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність зазначених вище доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не надав доказів на підтвердження наявності фактичних трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 посадовими особами відповідача не встановлено і не доведено, що зазначена особа на постійній основі виконувала роботу (трудові функції) в належному позивачу кафе, яке було предметом перевірки, здійснювала розрахункові операції або систематично виконувала будь-які інші трудові функції для позивача, які могли б свідчити про наявність трудових відносин між нею та отримання за це грошової винагороди.
Судом встановлено, що відповідачем не доведено, з огляду на які обставини слід було би зробити беззаперечний висновок про наявність трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_2 .
Навіть якщо теоретично припустити факт її фізичної присутності у момент проведення фактичної перевірки, що не підтверджено документально з огляду на відсутність, зокрема, письмових пояснень від означеної особи, документів, які б ідентифікували зафіксовану на фотоматеріалах особу як ОСОБА_2 , на переконання суду, самої присутності ОСОБА_2 на місці проведення перевірки недостатньо для висновку про роботу цієї особи без оформлення трудового договору у ФОП ОСОБА_1 .
Суд наголошує на тому, що відсутність в матеріалах справи жодних доказів, які б надавали можливість ідентифікувати зафіксовану на фотоматеріалах особу як ОСОБА_2 , а також відсутність доказів, якими б підтверджувалась фізична присутність під час проведення фактичної перевірки і виконання посадових обов`язків касира ФОП ОСОБА_1 означеною особою унеможливлює дослідження судом обставин, які відображені в акті перевірки, на підставі якого відповідачем винесено спірну постанову. Відповідно, відсутні підстави для висновку про наявність між позивачем та цією особою правовідносин, що мають ознаки трудових.
З урахуванням фактичних обставин цієї справи, суд звертає увагу, що складений ГУ ДПС у Київській області акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не містить належних, допустимих і достовірних доказів, які б беззаперечно підтверджували факт виконання ОСОБА_2 трудових функцій на користь позивача. Посилання посадових осіб ГУ ДПС у Київській області лише на виконання обов`язків касира під час перевірки без надання відповідних пояснень чи ідентифікуючих таку особу доказів не дають підстав для обґрунтованого висновку про наявність між нею та позивачем трудових правовідносин. Суд наголошує на відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження встановлення під час перевірки особи, яка виконувала посадові обов`язки касира, на підставі документів, що посвідчують особу, доказів відібрання у неї пояснень, а також не надано доказів щодо характеру виконуваних цими особами дій та обставин, необхідних для ідентифікації правовідносин як трудових. Таким чином, судом не встановлено виконання відповідачем свого обов`язку щодо підтвердження викладених в акті тверджень належними доказами.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що без доведення цих обставин належними доказами, посилання в акті фактичної перевірки лише на сам факт виконання ОСОБА_2 обов`язків касира є недостатнім для висновку про її працевлаштування позивачем без оформлення трудового договору. Тому, відсутність належних та допустимих доказів порушення трудового законодавства позивачем виключає підстави для притягнення його до відповідальності на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується квитанцією від 26.04.2023 №3258798800006794626.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ЦМУ Держпраці.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 10.04.2023 №ТД/ФС-19.
3. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (ідентифікаційний код 44681053, місцезнаходження: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.