П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16677/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
30 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Курка О. П.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив: визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.08.2024 за №56134000706 та від 21.11.2024 за №81334000706.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що в період з 15.05.2024 по 16.07.2024 відповідачем відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, ст. 77, пп. 69.352 ст. 69 під.10 р. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, відповідно до плану- графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 2024 рік, на підставі наказу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 01.05.2024 №75 проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Хмільницьке" (код ЄДРПОУ 00692245), з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 01.10.2018 по 31.03.2024 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до першого примірника акта перевірки, який є його невід`ємною частиною).
За результатами перевірки складено Акт від 23.07.2024 за №464/34-00-07-06/00692245 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Хмільницьке», в якому, окрім іншого, встановлено порушення ТОВ "Хмільницьке" підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 49.2 статті 49, пункту 254.6 статті 254 ПК України, а саме не подання податкових декларацій з рентної плати (місячна), в частині додатку "Розрахунок з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України" з грудня 2019 по березень 2024 року.
Не погодившись з висновками Акту перевірки позивачем 05.08.20024 направлено заперечення №1748 до акту перевірки. 27.08.2024 позивач отримав Відповідь на заперечення №2022/6/34-00-07-06, в якій відповідачем висновки акту перевірки залишені без змін та прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.08.2024 за №56134000706, яким до позивача застосовано штрафну санкцію на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України в сумі 17 680 грн. за не подання податкових декларацій з рентної плати (місячна) в частині додатку «Розрахунок з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України» з грудня 2019 по березень 2024 року.
В подальшому, позивачем було подано скаргу до ДПС України №1874 від 16.09.2024, в тому числі на податкове повідомлення – рішення №56134000706 від 27.08.2024. 
04.12.2024 позивачем отримано Рішення про результати розгляду скарги від 25.10.2024 №34475/6/99-00-06-01-01-06, згідно якого ДПС України збільшило податкове повідомлення рішення Південного МУ ДПС по роботі з ВПП від 27.08.2024 №56134000706 у частині застосування штрафу у сумі 35 360 грн., а скаргу підприємства залишено без задоволення.
Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними та прийнятими в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пп. 16.1.3. п.16.1. ст.16 ПК України визначено, що платники податку зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до з п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. (п. 46.1 ст.46 ПК України)
Згідно з п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно з п.49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Підпунктом 49.18.2. п.49.18 ст.49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Відповідно до п. 257.1 ст. 257 ПК України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрали для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти i нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.
Згідно з пп. 254.1.4 п. 254.1 ст. 254 ПК України платниками рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України є загальні користувачі радіочастотного ресурсу України, визначені законодавством про радіочастотний ресурс, яким надано право користуватися радіочастотним ресурсом України в межах виділеної частини смуг радіочастот загального користування на підставі дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для формування висновку про те, що обов`язок подавати декларацію з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України, виникає в суб`єкта господарювання який є загальним користувачем радіочастотного ресурсу України та якому надано право користуватися радіочастотним ресурсом України. 
Судом враховано, що питання користування радіочастотним ресурсом України в спірні періоди було врегульовано двома законами, а саме: до 01.01.2022 діяв Закон України "Про радіочастотний ресурс України" від 01.06.2000 № 1770-III, а з 01.01.2022 діє Закон України "Про електронні комунікації" від 16.12.2020 № 1089-IX.
У відповідності до п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про радіочастотний ресурс України" користування радіочастотним ресурсом України в період виникнення спірних правовідносин здійснювалось на підставі: ліцензій на користування радіочастотним ресурсом України та дозволів на експлуатацію - суб`єктами господарювання, які користуються радіочастотним ресурсом України для надання телекомунікаційних послуг; дозволів на експлуатацію - спеціальними користувачами, технологічними користувачами та радіоаматором. 
В даному випадку, з матеріалів справи судом встановлено, що користування радіочастотним ресурсом України позивач здійснював на підставі отриманих в грудні 2017 року дозволів на експлуатацію абонентського радіоелектронного засобу безпосереднього аналогового УКХ радіозв`язку, а саме: №АР-05-0290324, №АР-05-0290325, №АР-05-0290326, №АР-05-0290330, №АР-05-0290334, №АР-05-0290336, №АР-05-0290328, №АР-05-0290333, №АР-05-0290335, №АР-05-0290331, №АР-05-0290332, №АР-05-0290329, №АР-05-0290322, №АР-05-0290327, №АР-05-0290323.
Саме чинність, на переконання податкового органу, відповідних Дозволів, номери яких відображені відповідачем в Акті від 23.07.2024 за №464/34-00-07-06/00692245, слугували підставою для формування посадовими особами відповідача висновків про наявність в ТОВ "Хмільницьке" обов`язку щодо подання податкових декларацій з рентної плати (місячна) за період з грудня 2019 року по березень 2024 року.
Разом з тим, позивач в позовній заяві наголошував на тому, що за заявою ТОВ "Хмільницьке", поданою до Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", з 04.09.2018 анульовано дію відображених в Акті перевірки Дозволів.
Відповідні доводи сторони позивача знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи, зокрема узгоджуються із змістом листа Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" від 04.09.2018 за №Ф05/1-13/3/442.
Крім того, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 23.06.2025, Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" листом від 03.07.2025 за №80/09.4.2/8559/25 підтвердило те, що відповідно до Закону України "Про радіочастотний ресурс України", який втратив чинність з 01.01.2022, та заяви користувача ТОВ "Хмільницьке" від 20.08.2018 №1138, ДП "Український державний центр радіочастот" були з 04.09.2018 анульовані наступні дозволи на експлуатацію радіоелектронних засобів: 
- №АР-05-0290324 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290325 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290326 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290330 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290334 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290336 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290328 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290333 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290335 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290331 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290332 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290329 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290322 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290327 від 28.12.2017;
- №АР-05-0290323 від 28.12.2017.
Також, у зазначеному листі ДП "Український державний центр радіочастот" повідомило суд про те, що в період з грудня 2019 року по березень 2024 року ТОВ "Хмільницьке" дозволи на експлуатацію радіоелектронних засобів ЦДЦР не видавались.
Отже, оскільки 04.09.2018 були анульовані попередньо видані ТОВ "Хмільницьке" дозволи на експлуатацію радіоелектронних засобів, нових дозволів позивач не отримував, то, відповідно, вересень 2018 року був останнім місяцем, в якому позивач мав обов`язок подавати відповідні податкові декларації.
З огляду на встановлені обставини, застосування до позивача штрафних санкцій за неподання декларації за період з грудня 2019 року по березень 2024 року є протиправними, адже, в силу положень п.49.2 ст.49 ПК України, в зазначений період позивач не мав обов`язку подавати податковому органу Декларацію з рентної плати (місячну), в тому числі в частині додатку "Розрахунок з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України".
При цьому суд враховує, що зміст апеляційної скарги податкового органу фактично зводиться до перерахування аргументів акта перевірки від 23.07.2024. Апелянт не навів обґрунтованих спростувань висновків суду першої інстанції, які базуються на офіційних даних від профільного державного підприємства (ДП «УДЦР»), що підтверджують анулювання дозволів. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 27.08.2024 за №56134000706 та від 21.11.2024 за №81334000706 є протиправними та підлягають скасуванню.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Курко О. П.    Боровицький О. А.