КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/19032/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/883/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій Ольги Степанівни, третя особа: ОСОБА_1 про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії протиправною та такою, яка підлягає скасуванню, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. від 12.07.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , належної померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 1-6).
В обґрунтування позову зазначав, що 15 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. на підставі поданої заяви позивача про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа № 30/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який є батьком позивача.
12 липня 2023 року позивач звернувся до відповідача із завою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру.
Проте, відповідачем було надано письмову відмову у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що 20 квітня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. було отримано заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , поданої громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких обставин станом на 12 липня 2023 року крім ОСОБА_2 , спадкоємця після ОСОБА_3 є громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , що виключає можливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .
Однак із постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2023 позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, яка підлягає скасуванню.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановляються у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Зазначене вище свідчить про те, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюється ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.
За висновками зробленими Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.01.2023 у справі №676/47/21 вбачається, що тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить що: правила щодо строку на прийняття (початок перебігу, наслідки спливу) регулюється ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте, в законі, вочевидь, з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву на прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України), для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначити інші правила щодо строку на прийняття спадщини.
За таких обставин, позивач вказував, що вищевикладені обґрунтування, які знаходять своє підтвердження у нормах матеріального права та висновках Верховного Суду вбачається, що шестимісячний перебіг на прийняття спадщини закінчився 15.02.2023 року, а відтак, прийняття відповідачем 20.04.2023 року заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_1 здійснено поза межами строку визначеного ст.1270 ЦК України, що має своїм наслідком визнання постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2023 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню (а.с. 1-6).
21 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Гаращук С.В., в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є громадянином РФ та проживає в м. Москва. У зв`язку із повномасштабною агресією у лютому 2022 році, в Україні діяла заборона на в`їзд для громадян РФ. Як наслідок, 10.02.2023 було видано довіреність для подачі заяви та представлення інтересів ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини. Дану довіреність 20.04.2023 було переведено та надано представником для подачі в нотаріальну контору, що і було зроблено, а тому останнім було вчинено всі необхідні дії для подачі заяви про прийняття спадщини, з урахуванням часу доставки та часу легалізації документів, а також подачі таких документів. Вказував, що у ОСОБА_1 були правомірні очікування та дії на звернення в десятимісячний строк для прийняття спадщини в межах встановленого Постановою Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 строку (а.с. 130-133).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року позов задоволено.Визнано протиправною та скасовано постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. від 12 липня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , належної померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 156-158).
Не погодившись з рішенням районного суду, 24 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гаращук С.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 163-165).
Посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяві.
Вказував, що 28 лютого 2022 року була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», п. 3 якої було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся в межах встановленого на період дії воєнного стану 10-ти місячного строку на прийняття спадщини, враховуючи, що в подальшому була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469 «про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», якою п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 було скасовано, що набула чинності 23 травня 2023 року, а в цій частині скасування десятимісячного строку на прийняття спадщини набуде чинності лише 19 червня 2023 року. Відтак, станом на дату подання заяви про прийняття спадщини діяв десятимісячний строк на подання заяви на її прийняття.
Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 25.01.2023 року по справі № 676/47/21, суд дійшов висновку про те, що п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164 суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.
Однак, в даному випадку у ОСОБА_1 були правомірні очкування та дії на звернення в десятимісячний термін на прийняття спадщини в межах встановленого Постановою КМУ № 164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».
Вказував, що ОСОБА_1 не було відмовлено в отримання спадщини, а його заява до цього часу ніким не скасована чи відкликана. Саме тому ОСОБА_1 і надалі залишається спадкоємцем і такого права його жодним документом не позбавлено (а.с. 163-165).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Гаращук С.В. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.
Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Гаращука С.В., що представник підтвердив в суді апеляційної інстанції, вказане підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання. Повідомлення позивача ОСОБА_2 повернулись з відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання(перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, про розгляд справи апеляційним судом 30 жовтня 2025 року, 18 грудня 2025 року і 12 лютого 2026 року ОСОБА_2 був сповіщений, відповідно: 17 вересня 2025 року, 29 жовтня 2025 року і 19 грудня 2025 року, повідомленнями його представника - адвоката Дуднік Л.О. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази. Приватний нотаріус Київського МНО Чухрій О.С. була сповіщена повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень (а.с. 15-16, 184-205). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Згідно ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.
У пункті 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час вчинення нотаріусом оскаржуваної постанови) передбачено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.
Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників. Внесення до Єдиного реєстру боржників державного або комунального підприємства не є підставою для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства. Внесення до Єдиного реєстру боржників державного підприємства не є підставою для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу, укладеного у процедурі припинення державного підприємства, відповідно до Закону України "Про особливості припинення державних підприємств за рішенням Фонду державного майна України"; 9) в інших випадках, передбачених законом.
Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.
На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 185/9284/23 (провадження № 61-10253св24) вказано, що: «згідно вимог чинного законодавства нотаріальні дії вчиняються нотаріусами відповідно до наданих їм повноважень та із дотриманням визначеної законом процедури. […] Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судова процедура оскарження має на меті забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що: «обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.».
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Київським відділом реєстрації смерті ЦМУМЮ (м. Київ) (а.с. 13).
15 жовтня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. була заведена спадкова справа за №30/2022 (а.с. 30-109).
10 лютого 2023 року ОСОБА_1 за місцем проживання (у м. Москва, РФ) звернувся до нотаріуса із нотаріально посвідченою заявою, яку адресував до приватного нотаріуса Чухрій О.С. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 62).
20 квітня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. було отримано заяву про прийняття спадщини після померлого15 серпня 2022 року ОСОБА_3 , поданої громадянином РФ ОСОБА_1 (а.с. 62-78).
До складу спадкового майна після смерті померлого15 серпня 2022 року ОСОБА_3 увійшла квартира АДРЕСА_1 (а.с. 30-109).
12 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру квартира АДРЕСА_1 (а.с. 79).
12 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що крім ОСОБА_2 , спадкоємцем після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є громадянин РФ ОСОБА_1 , що виключає можливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 80).
Звертаючись до суду з вказаними вище позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що постанова приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 липня 2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки шестимісячний перебіг на прийняття спадщини закінчився 15.02.2023 року, а відтак, прийняття відповідачем 20.04.2023 року заяви про прийняття спадщини від громадянина РФ ОСОБА_1 здійснено поза межами строку визначеного ст.1270 ЦК України.
Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з початком воєнних дій не мав об`єктивної можливості приїхати в Україну, а на день його звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини діяли положення постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою п. 3 було визначено, що строк для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. При цьому, постанова Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», якою п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 було скасовано, набувала чинності з 23 травня 2023 року, а в цій частині скасування десятимісячного строку на прийняття спадщини набувало чинності лише 19 червня 2023 року. Тобто, станом на дату подання ним заяви про прийняття спадщини і прийняття такої заяви нотаріусом діяв десятимісячний строк на подання заяви на її прийняття. 
Такі доводи апелянта ОСОБА_1 колегія суддів визнала обґрунтованими. 
У частині першій статті 1270 ЦК України вказано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже шестимісячний термін на прийняття спадщини спливав 15 лютого 2023 року. 
10 лютого 2023 року ОСОБА_1 за місцем проживання (у м. Москва, РФ) звернувся до нотаріуса із нотаріально посвідченою заявою, яку адресував до приватного нотаріуса Чухрій О.С. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 і 20 квітня 2023 року така заява була передана і прийнята приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. (а.с. 62-78).
Слід звернути увагу, що 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яка постановою Кабінету Міністрів України № 209 від 06 березня 2022 року доповнена пунктом 3, яким встановлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.
Постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 24 червня 2022 року редакцію пункту 3 постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року змінено та викладено в наступній редакції: «Перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 дійшов висновку, що пункт 3 постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.
На підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 виключено із постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року.
Позивач ОСОБА_2 та апелянт ОСОБА_1 , зазначений як третя особа у цій справі, є синами, а відтак - спадкоємцями першої черги, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька - ОСОБА_3 , що підтверджується наявними у матеріалах справи завіреними копіями нотаріальної спадкової справи №30/2022 та свідоцтвом про народження (а.с. 29-109). 
Отже, на момент смерті ОСОБА_3 та звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 від 10 лютого 2023 року, яка 20 квітня 2023 року була отримана приватним нотаріусом Київського МНО Чухрій О.С., був чинний пункт 3 постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року з урахування змін, внесених постановою КМУ № 719 від 24 червня 2022 року, відповідно до якої перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці.
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має легітимне очікування, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 68 рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03; п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та № 71378/10).
З цього приводу у п. 103 рішення ЄСПЛ у справі «Saghinadze and Others v. Georgia» (заява № 18768/05) зазначено, що для того, щоб «очікування» було «законним», воно повинне бути більш конкретним, ніж звичайна надія і бути заснованим на нормі права або правовому акті (див. також п. 39 рішення у справі «Ceni v. Italy», заява № 25376/06)
У рішенні у справі «Kopeckэ v. Slovakia» (заява № 44912/98, п. 52) ЄСПЛ узагальнив висновок про належне правове підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування у наступний спосіб: якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. також рішення у справах: «Vilho Eskelinen and Others v. Finland», п. 94, заява № 63235/00; «Haupt v. Austria», п. 47, заява № 9816/82; «Radomilja and Others v. Croatia», п. 142, заява № 25376/06; «Draon 153 v. France», п. 65, заяви № 1513/03, № 11810/03 та ін.).
Правова позиці ЄСПЛ щодо наявності достатнього правового підґрунтя для виникнення в особи легітимних очікувань неодноразово була застосована у національній судовій практиці. Приміром, у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 910/378/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має легітимне очікування успішної реалізації її права вимоги у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві.
У національному законодавстві принцип легітимних очікувань знайшов своє безпосереднє закріплення, зокрема, у статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України щодо захисту права власності.
Відтак апелянт ОСОБА_1 мав легітимні очікування та керувався тим, що перебіг визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини зупинявся на час дії воєнного стану, а з 25 червня 2022 року постановою Уряду України цей строк продовжений із шести до десяти місяців з часу відкриття спадщини.
В свою чергу у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С., з урахуванням чинності пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» на час подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини, не було передбачених законодавством підстав для відмови в прийнятті вказаної заяви ОСОБА_1 , як іншого спадкоємця першої черги.
Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.
Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Встановивши, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час діє воєнного стану в Україні діяли суперечливі положення законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини, врахувавши факт постійного проживання ОСОБА_1 за межами України та його звернення 10 лютого 2023 року і 20 квітня 2023 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, тобто під час дії положень пункту 3 постанови Кабінетом Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яка постановою Кабінету Міністрів України № 209 від 06 березня 2022 року (з урахування змін, внесених постановою КМУ № 719 від 24 червня 2022 року), передбачала, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, дії приватного нотаріуса Київського МНО Чухрій О.С. щодо прийняття заяви ОСОБА_1 про відкриття спадщини після померлого батька та з цих підстав ухвалення 12 липня 2023 року постанови про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на усе спадкове майно, зважаючи на наявність іншого спадкоємця першої черги - ОСОБА_1 , який також заявив про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , не можуть бути визнані протиправними. 
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17, від 02 липня 2025 року у справі № 201/9865/23 (провадження № 61-12739св24), від 01 грудня 2025 року у справі № 331/116/24 (провадження № 61-10978св24), від 08 грудня 2025 року у справі № 501/1814/23 (провадження № 61-8091св25) та від 18 грудня 2025 року у справі № 370/922/23 (провадження № 61-12693св24).
Отже судом не встановлено порушення вимог законодавства з боку приватного нотаріуса Київського МНО Чухрій О.С. та підстав визнання протиправною і скасування постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій Ольги Степанівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадкове майно. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що у позивача ОСОБА_2 відсутній спір про право цивільне з приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С., отже ОСОБА_2 не позбавлений права звертатись за захистом права на спадщину з позовом до іншого спадкоємця ОСОБА_1 який заявив про прийняття спадщини. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій Ольги Степанівни, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 лютого 2026 року. 

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов