ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3529/26 Справа № 199/9563/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Акціонерним товариством «Акцент-Банк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Якименко Л.Г.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – АТ «Акцент-Банк», АТ «А-Банк», Банк) подало в суд позов проти ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 078,63грн.
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «Акцент-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 
20 вересня 2024року, будучи клієнтом Банку, ОСОБА_1 уклала з Банком кредитний договір №АВН0СТ155101726832200298 щодо надання останній кредиту в розмірі 10 000,00грн строком на 12 місяців, тобто до 19 вересня 2025року, зі сплатою процентів у розмірі 75,00% щорічно. Кредитний договір складається з заяви клієнта та графіку погашення кредиту. Кредитний договір підписано позичальницею за допомогою електронного підпису.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит відповідно до умов договору.
Відповідачка в свою чергу не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 07 липня 2025року утворилася заборгованість у розмірі 10 078,63грн, яка складається з: 6 697,11грн — загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 2 918,55грн — загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00грн — загальний залишок заборгованості за комісією; 462,97грн — загальний залишок заборгованості за пенею.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025року позов Банку задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101726832200298 від 20 вересня 2024року в сумі 6 697,11грн, що складає заборгованість за кредитом, а також 1 609,65грн витрат по сплаті судового збору, а всього 8 306,76грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою було допущено порушення зобов`язань з повернення отриманих та використаних нею кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість за кредитом, яка в добровільному порядку не повернута, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Одночасно суд виснував, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за пенею задоволенню не підлягають, оскільки є недоведеними з підстав недотримання позивачем вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
05 січня 2026року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025року.
В апеляційній скарзі Банк висловив вимогу про скасування рішення в частині відмовлених позовних вимог та просив про задоволення позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, при відмові у стягненні заборгованості за процентами та пенею не враховано, що в даній справі наявний підписаний відповідачкою окремий кредитний договір з усіма істотними умовами кредиту, такими як відсоткова ставка, строк кредиту та його розмір тощо. 
Наголошував, що суд помилково вдався до оцінки Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та на її підставі аргументував відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами та пенею, одночасно не звернувши уваги на те, що Банком відповідачці встановлено не кредитний ліміт, а видано кредит на підставі укладеного з відповідачкою окремого договору “Швидка готівка”.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідачка своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
07 січня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра цивільну справу №199/9563/25; та 28 січня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
29 січня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі. 
19 лютого 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_1  08 березня 2024року звернулась до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» .
У вказаній анкеті-заяві  ОСОБА_1  підтвердила, що дана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням https://a-bank.com.ua, між нею та АТ «А-Банк» становлять Договір про надання банківських послуг.
Також, 08 березня 2024року  ОСОБА_1  підписала Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту з карткою/рахунком, в якій просила відкрити їй поточний рахунок та встановити кредитний ліміт з сумою від 1 000,00грн до 200000,00грн, з пільговим періодом користування лімітом до 62 днів за ставкою 0,000001% та у разі виходу з пільгового періоду з процентною ставкою 3,4% на місяць, строком кредитування 240 місяців.
У заяві про погодження використання удосконаленого електронного підпису від 08 березня 2024року  ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку ABank24 з метою засвідчення його дій згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг. Визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
На підставі Заяви про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101726832200298 від 20 вересня 2024року  ОСОБА_1  надано кредит на таких умовах: вид кредиту — кредит на споживчі потреби, тип кредиту — кредит строковий, мета отримання кредиту — придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг, сума кредиту 10 000,00грн, строк кредиту 12 місяців з 20 вересня 2024року по 19 вересня 2025року включно, процентна ставка (фіксована) - 75% на рік, розмір щомісячного платежу 1213,78грн, платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту — 5169155122679523, загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій — 14 565,39грн, у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки. 
Для підписання кредитного договору  ОСОБА_1  було використано електронний підпис.
Паспорт споживчого кредиту “Швидка готівка” містить аналогічні умови, як викладені в заяві про надання послуги “Швидка готівка”, та разом з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором також підписані електронним підписом.
Відповідно до Меморіального ордеру від 20 вересня 2024року  ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000,00грн на виконання договору №АВН0СТ155101726832200298 від 20 вересня 2024року. 
Відповідачкою було порушено вимоги укладеного сторонами договору, а саме прострочено повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого Банком було здійснено розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 07 липня 2025року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 10 078,63грн, яка складається з: 6 697,11грн — загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 2 918,55грн — загальний залишок заборгованості за процентами; 462,97грн — загальний залишок заборгованості за пенею.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що відповідачка, яка допустила порушення зобов`язань з повернення кредитних коштів, має повернути отримані та використані кредитні кошти, які підлягають стягненню на користь позивача, а щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами та пенею суд вважав такі вимоги не доведеними та умови про їх нарахування не узгодженими зі споживачем.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні суду, не повністю відповідають обставинам справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України “Про електронну комерцію”.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України “Про електронну комерцію” електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України “Про електронну комерцію”).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України “Про електронну комерцію” передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України “Про електронний цифровий підпис”.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022року у справі № 757/40395/20.
У справі встановлено, що для підписання кредитного договору  ОСОБА_1  було використано електронний підпис відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Тож, кредитний договір від 20 вересня 2024року підписано  ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма умовами договору, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, не оспорював кредитний договір в частині або в цілому; кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.
Отримання відповідачкою обумовлених кредитних коштів підтверджується копією меморіального ордеру від 20 вересня 2024року, за яким  ОСОБА_1  отримала кредит у розмірі 10 000,00грн на виконання договору №АВН0СТ155101726832200298 від 20 вересня 2024року.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачкою кредиту в сумі 10000,00грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з позичальниці суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 697,11грн.
Водночас, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідачки заборгованості за процентами у розмірі 2 918,55грн та безпідставно зазначив, що надані докази не підтверджують узгодження між позивачем та Банком умов про сплату процентів за користування кредитом.
Як вбачається із змісту кредитного договору №АВН0СТ155101726832200298 від 20 вересня 2024року між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів, згідно з яким процентна ставка була встановлена у розмірі 75% на рік.
Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.
Тож, сторонами було погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог Банку в цій частині та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами у розмірі 2918,55грн.
Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за пенею суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
З положень статті 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.\
Банк просив стягнути з відповідачки пеню, посилаючись на те, що  ОСОБА_1  не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за договором від 20 вересня 2024року, а також наполягаючи на тому, що в даному питанні застосуванню підлягають спеціальні норми Закону України «Про споживче кредитування», а не загальне законодавство.
Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи Цивільного кодексу України (постанови від 22 червня 2021року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі № 477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022року строком на 30 діб. 
В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу.
Основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018року у справі № 362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
З системного аналізу приписів пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», на який посилався позивач у позовній заяві, і пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, слід дійти висновку, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, – прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Оскільки, як слідує з матеріалів справи і встановлено судом, пеня за кредитним договором нарахована під час дії воєнного стану, відтак відповідачка звільняється від обов`язку її сплати на користь кредитодавця АТ «Акцент-Банк».
Позивачем не було враховано вищевказаних перехідних положень Цивільного кодексу України та здійснено нарахування відповідачці пені, а тому правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею у розмірі 462,97грн не підлягають задоволенню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не в повному обсязі виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав неповну оцінку.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині, а також скасувати рішення суду в частині розподілу судових витрат. 
В решті рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору, апеляційний суд виходить з наступного.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу позову у розмірі 2 311,13грн (9615,66 / 10078,63 х 2422,40 = 2311,13).
Крім того, приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 466,69грн (9615,66 / 10078,63 х 3633,60 = 3466,69).
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2311,13грн + 3466,69 = 5777,82грн. 
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк».
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 01 грудня 2025року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за процентами та щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору — скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за процентами у розмірі 2 918,55грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 777,82грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 31 березня 2026року.

Судді: