ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 525/27/24
провадження № 51-212км26 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023170550001398, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Кравченки Великобагачанського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо: початку строку відбування покарання; запобіжного заходу; речових доказів.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватим 
в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (ст. 336 КК). 
Так, ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним на особливий період, 23 листопада 2023 року всупереч вимогам статей 17, 65 Конституції України, п. 10 ст. 1, 
ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», п. 1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921, з метою ухилення від призову 
за мобілізацією в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 
тобто діючи умисно, будучи належним чином повідомленим про дату та час прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби під 
час мобілізації в особливий період, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією та не маючи правових підстав на відстрочку від призову 
на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України 
«Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від отримання повістки та 24 листопада 2023 року не з`явився без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відбуття 
з метою проходження військової служби за мобілізацією, про причини своєї неявки не повідомив, ухилившись таким чином від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.
Не погоджуючись із вироком, засуджений  ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку районного суду щодо нього. Полтавський апеляційний суд ухвалою від 07 серпня 2025 року залишив без задоволення клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та на підставі п. 4 ч. 3 
ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повернув апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами.
Своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що об`єктивних причин, які би перешкодили ОСОБА_7 подати апеляційну скаргу у визначені законом строки не встановлено, а тому й немає підстав для поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку районного суду щодо нього.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
ОСОБА_7 у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що апеляційний суд не врахував поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, зокрема стан здоров`я та проходження лікування в медичних закладах, що підтверджується наданими ним документами.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 просили задовольнити касаційну скаргу.
Прокурор  ОСОБА_5 заперечила щодо задоволення касаційної скарги засудженого 
і просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи в касаційній скарзі засудженого, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, відповідно до ст. 438 КПК, є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості 
й умотивованості судового рішення, вбачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим 
є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписи ст. 395 КПК передбачають, що апеляційна скарга може бути подана 
на вирок протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Тобто, строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.
Так, під час вирішення питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), й інші доречні обставини.
З огляду на системний аналіз норм процесуального закону під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Про поважність причин для поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом установленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, мали несподіваний характер і не могли бути контрольовані особою, яка звернулася з апеляційною скаргою.
Водночас, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо 
її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, 
не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції 
за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
З матеріалів провадження вбачається, що 04 листопада 2024 року ухвалено вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області стосовно ОСОБА_7 , зокрема, за його участю. 
24 березня 2025 року ОСОБА_7 подав на цей вирок апеляційну скаргу, разом 
із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись 
на те, що у період набрання вироком законної сили він перебував на лікуваннні 
у низці медичних закладів та не мав можливості безпосередньо або за допомогою захисника оскаржити вказане судове рішення.
За наслідками розгляду зазначеного клопотання Полтавський апеляційний 
суд ухвалою від 07 серпня 2025 року відмовив у його задоволенні та на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК повернув ОСОБА_7 апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Верховний Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними.
Так, цей суд мотивував своє рішення тим, що засуджений перебував на стаціонарному лікуванні з 27 листопада до 05 грудня 2024 року, а також з 10 до 24 січня 2025 року та з 21 лютого до 14 березня 2025 року, однак дійшов суперечливого висновку про те, що не встановлено об`єктивних причин, які би перешкодили 
ОСОБА_7 подати апеляційну скаргу у визначений законом строк, одночасно вказавши, що засуджений не навів підстав, які б унеможливлювали складання та подання ним апеляційної скарги у періоди між його перебуванням на стаціонарному лікуванні, хоча, як убачається з викладеного вище, періоди між перебуванням 
на лікуванні за часом знаходяться поза межами передбаченого законом строку тридцять днів на апеляційне оскарження вироку.
З огляду на зазначене Верховний Суд вважає, що апеляційний суд не здійснив ретельного аналізу насамперед того, чи у визначений законом строк на апеляційне оскарження у засудженого були поважні причини, які перешкоджали йому звернутися з апеляційною скаргою на вирок місцевого суду, зокрема й у період завершення перебігу цього строку (з 27 листопада до 05 грудня 2024 року), коли він перебував на стаціонарному лікуванні.
Тобто, суд апеляційної інстанції перш за все мав би визначити, чи були 
у засудженого поважні причини, які перешкоджали йому подати апеляційну 
скаргу на вирок у передбачений законом строк тридцять днів, який для нього закінчувався 04 грудня 2024 року, та у разі встановлення об`єктивних причин, що унеможливлювали подання ним апеляційної скарги у цей строк, з`ясувати питання про те, чи вживав ОСОБА_7 розумних заходів для того, щоб якнайшвидше реалізувати своє право на апеляційне оскарження після його закінчення, зважаючи також на наведені засудженим обставини поважності причин пропуску, що існували після спливу строку. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження, суперечливо дійшов висновку щодо відсутності поважних причин пропуску цього строку, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК), оскільки таке порушення перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
За таких обставин касаційну скаргу  ОСОБА_7  необхідно задовольнити, а ухвалу апеляційного суду - скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого потрібно врахувати наведене й ухвалити судове рішення, 
яке би відповідало приписам ст. 370 КПК. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_7 задовольнити. 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року стосовно 
 ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3