Справа № 148/847/26
Провадження №3/148/331/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., розглянувши матеріали, що надійшли з Тульчинського РВП ГУ НП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , працюючої лаборантом Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, за ст. 122-4 КУпАП,
встановила:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11.03.2026 ЕПР1 №612068 11.03.2026 о 10:55 год. в м. Тульчин по вул. Леонтовича водій автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснивши наїзд на автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_3 , що стояв, залишила місце пригоди, а саме від`їхала на відстань близько 75 метрів, чим порушила вимоги п. 2.10. а Правил дорожнього руху.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного вище правопорушення запеерчила. Пояснила, що дійсно 11.03.2026 о 10:55 год. в м. Тульчин по вул. Леонтовича, 114, вона рухалася за кермом свого автомобіля у напрямку «Прозорого офісу», під час чого їй назустріч рухався інший автомобіль. В зв`язку з тим, що по обох боках проїжджої частини були припарковані машини та місця для роз`їзду було мало, вона пригальмувала, викрутила кермо вправо, щоб не допустити зіткнення із зустрічним транспортним засобом, однак це призвело до зіткнення з неправильно припаркованим з правої сторони проїжджої частини автомобілем «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_3 . Зазначила, що коли відбулось зіткнення транспортних засобів, вона відразу зупинилась серед проїжджої частини для того, щоб викликати поліцію. Однак позаду себе побачила автомобіль «На щиті», який рухався до кладовища та водій якого почав їй сигналити. Щоб пропустити кортеж "На щиті" та звільнити для нього проїжджу частину, вона проїхала кілька метрів в перед та зупинилилася на узбіччі. Залишатись на місці вона не мала змоги, так як її автомобіль перекривав проїжджу частину. Про те, що вона не залишала місце події свідчить те, що саме вона викликала працівників поліції, допомагала у зясуванні всіх обставин.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №612068 від 11.03.2026 (а.с. 2); рапорт від 12.03.2026 (а.с. 3-4), схему місця ДТП (а.с. 5); копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №612057 від 11.03.2026 (а.с. 9), доходжу наступних висновків.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі (п. 1 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395).
Якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців. При встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація (п. 8 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395).
Згідно із п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.
Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
Аналізуючи та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами.
Як вбачається зі змісту протоколу, ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 2.10. а ПДР України - залишення місця дорожньо-транспортної пригоди особою, яка причетна до такої пригоди.
Втім, згідно із матеріалами справи, зокрема рапортуінспектора САП Тульчинського РВП, слідує, що саме ОСОБА_1 повідомила "службу 102" про ДТП за її участі, вона ж перебувала на місці ДТП під час виїзду працівників поліції, складення ними адміністративних матеріалів, як слідує із протоколу, надала пояснення в обгрунтування своїх дій такі ж, як і в судовому засіданні. 
Протокол про адміністративне правопорушення та наявні у справі матеріали, які досліджені, не містять відомостей, які би вказували на наявність умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме того, що ОСОБА_1 усвідомлюючи те, що є учасником дорожньо-транспортної пригоди, умисно (задля уникнення відповідальності) покинула місце ДТП. 
При цьому, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, вона місця дорожньо-транспортної пригоди не залишала, а лише з`їхала з проїжджої частини на узбіччя, щоб не створювати перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, зокрема кортежу "на щиті", який рухався до місцевого кладовища. 
З аналізу наявних у справі доказів можливо дійти висновку, що ОСОБА_1 ймовірно, у порушення п. 2.10.в ПДР України, здійснила переміщення автомобіля після ДТП, проте вказане у вину ОСОБА_1 працівниками поліції не ставиться, а суд позбавлений повноважень змінювати кваліфікацію дій особи.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.
Крім того, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, крім того, винуватість у скоєнні такого правопорушення особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал.
У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, та "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінивши всі докази, надані суду в підтвердження вини ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, доходжу висновку про недоведеність перед судом поза розумним сумнівом наявності в її діях складу даного адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене провадження у даній справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з недоведеністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст.ст. 1,7, 9, 122-4, п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, п.3 ч.1. 284, 287 КУпАП, суддя, –
постановив:
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-4 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Суддя Л.А.Штифурко