Справа № 570/2596/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Факторинг партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань за кредитними договорами.
В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що 08.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4185558.
18.01.2022 між ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" та ОСОБА_1 укладено Договір № 3205612061-180752.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4185558 від 08.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15376,56 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9127 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5549,56 грн., заборгованість за комісіями - 700 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 3205612061-180752 від 18.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6260 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 1760 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 21636,56 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 13627 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7309,56 грн., заборгованість за комісіями - 700 грн.
25.07.2021 було укладено договір № 25-07/24, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Факторинг партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4185558.
07.03.2023 було укладено договір №07/03/23, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" відступило на користь ТОВ "Коллекс центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3205612061-180752.
18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ "Коллекс центр" відступило на користь ТОВ "Факторинг партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3205612061-180752. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за кредитними договорами № 4185558 та № 3205612061-180752. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за даними кредитними договорами.
У додаткових поясненнях від 28.10.2025 представник відповідача, адвокат Полюхович Р.М. вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідач дійсно ознайомлювався з умовами паспортів споживчого кредиту за обома договорами до моменту їх підписання. Наявність у справі лише копії паспорта споживчого кредиту, підписаної виключно представником ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», не може свідчити про фактичне ознайомлення споживача з його змістом або підтверджувати надання йому такої інформації у спосіб, передбачений законодавством. Такий односторонній документ належне ознайомлення особи, якій надаються кредитні кошти, щодо прийняття запропонованих умов. Відповідно, це ставить під сумнів факт належного інформування споживача та відповідність укладення договору вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Просить у задоволенні позовних вимог у справі відмовити у повному обсязі.
У додаткових поясненнях від 31.10.2025 представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договорів позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти.
Факт ідентифікація відповідача підтверджується Довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір.
Крім того, Ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надані.
У додаткових поясненнях від 24.11.2025 представник відповідача, адвокат Полюхович Р.М. вказує, що у наданих позивачем поясненнях щодо підписання договору зазначено, що факт ідентифікації відповідача нібито підтверджується довідкою про ідентифікацію.
Водночас відповідач уже висловив відповідні заперечення щодо цього у письмових поясненнях від 27.10.2025 року, наголосивши, що така довідка ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію укладення договору № 4185558 від 08.01.2022 сама по собі не підтверджує факту підписання договору у належний спосіб. Зокрема, зазначений документ містить лише номер телефону та одноразовий ідентифікатор, що не дає можливості достеменно встановити, що саме відповідач отримав ці дані та особисто їх використовував.
Відсутність належних доказів позивача свідчить про формальність та неповноту проведеної ідентифікації. Позивач не надав жодного доказу належності телефонного номера відповідачу, а також доказів входу чи взаємодії відповідача з особистим кабінетом, заповнення заяв на отримання кредиту, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту до укладення договору, що відповідало б ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що вже було зазначено та обґрунтовано відповідачем раніше.
У письмових поясненнях від 02.12.2025 представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що Верховний Суд України на засіданні Судової палати 2 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію. Закон "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, ці норми не регулюють порядок нарахування відсотків за користування кредитом, а регулюють порядок нарахування компенсаційних виплат (міри відповідальності) за порушення умов виконання зобов`язань за договором.
Тоді як, нараховані відсотки є результатом реалізації кредитного договору, а заборгованість, яка виникла є наслідком неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, та не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором.
Так, згідно положень статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 01.01.2024, яка діяла станом на дату укладення кредитного договору) у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
До підписання договорів позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору, в тому числі розміщена інформація на сайті товариства, Крім того, зважаючи на вільний порядок укладення договору, позичальник мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами які він сам обрав та прийняття зваженого рішення.
Позичальник засвідчив факт належного ознайомлення з умовами Договору, в тому числі підписавши Договір, в якому визначені розмір та порядок нарахування відсотків.
Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.
У додаткових поясненнях від 11.02.2026 представник відповідача, адвокат Полюхович Р.М. вказує, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, не враховує та не доводить дотримання вимог Закону України «Про споживче кредитування».
Попри твердження про існування договірних відносин, не було надано суду жодних доказів виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування», а саме надати паспорт споживчого кредиту та повну інформацію щодо істотних умов кредитування до моменту укладення договору. Відсутність таких доказів свідчить про можливе порушення встановленого законом порядку інформування споживача про умови отримання кредиту. За таких обставин існують підстави вважати, що договір укладено з порушенням вимог законодавства та без належного забезпечення прав споживача. Просить у задоволенні позовних вимог у справі відмовити у повному обсязі.
У письмових поясненнях від 04.03.2026 представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що на підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви долучено довідку, щодо підтвердження переказу грошових коштів від 08.01.2022 на номер картки відповідача НОМЕР_1 у розмірі 10 000,00 грн. та лист від платіжної системи щодо підтвердження переказу грошових коштів від 08.01.2022 на номер картки відповідача НОМЕР_2 у розмірі 4500,00 грн.
В свою чергу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 14.11.2025 року повідомив, що по клієнту ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 в банку емітовано карту НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) та повідомив, що по клієнту ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 було проведено зарахування коштів в розмірі 4500.00 грн. на рахунок НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) від 18.01.2022.
На виконання вимог ухвали Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" повідомив наступне: Ідентифікаційні дані власника картки НОМЕР_1 : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт номер НОМЕР_6 виданий 5610, Банківська картка № НОМЕР_1 емітувалась на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , Повний номер маски картки НОМЕР_7 , Номер телефону НОМЕР_8 знаходиться в анкетних даних.
Додатково Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" надало виписку з якої вбачається, що 08.01.2022 року на банківську картку № НОМЕР_1 є зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн.
Таким чином, матеріали справи у їх сукупності та офіційні відповіді з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «Райффайзен Банк» щодо зарахування коштів, свідчать про укладення кредитних договорів та отримання відповідачем кредитних коштів. Жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини суду не надано. Просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Згідно відповіді № 5688/5954 від 04.06.2025 з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, встановлено зміну прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року клопотання представника відповідача - адвоката Полюховича Руслана Михайловича про витребування доказів задоволено.
Витребувано в Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" докази, а саме: інформацію та належним чином завірені копії документів, що підтверджують зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 4 500,00 грн за договором № 3205612061-180752 від 18.01.2022.
Витребувано в AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію та належним чином завірені копії документів, що підтверджують зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 10 000,00 грн за договором № 4185558 від 08.01.2022.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2025 року повторно витребувано запитувану інформацію.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_6 задоволено.
Витребувано в Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок, 4а, код ЄДРПОУ 14305909):
- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки;
- докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 10000,00 грн., які 08.01.2022 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № НОМЕР_1 за період із 08.01.2022 по 14.01.2022;
- інформацію, чи відкривалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка № НОМЕР_1 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 08.01.2022 по 14.01.2022;
- інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_8 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
Сторони в судове засідання 09.03.2026 не з`явилися, хоча повідомлялися своєчасно та належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 08.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено Договір № 4185558. Умови та порядок укладання Договору № 4185558 від 08.01.2022 такі.
Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн.
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2552 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №4185558 від 08.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15376,56 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9127 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5549,56 грн., заборгованість за комісіями - 700 грн.
Згідно доказів, наданих суду на виконання вимог ухвали про витребування доказів АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" судом встановлено, що ідентифікаційні дані власника картки НОМЕР_1 : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт номер НОМЕР_6 виданий 5610, банківська картка № НОМЕР_1 емітувалась на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , повний номер маски картки НОМЕР_7 , номер телефону НОМЕР_8 знаходиться в анкетних даних.
Додатково Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" надало виписку з якої вбачається, що 08 січня 2022 року на банківську картку № НОМЕР_1 є зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн.
Щодо стягнення відсотків за Договором № 4185558 від 08.01.2022 суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення КонституційногоСуду України від 10листопада 2011року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 № 7-рп/2013).
З огляду на наведене, суд, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до 2552 грн., на строк передбачений, п.1.5.2. Договору про споживчий кредит № 4185558 від 08.01.2026 - проценти за користування кредитом.
Судом встановлено, що умови та порядок укладання Договору № 3205612061-180752 від 18.01.2022 такі.
ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») було перераховано грошові кошти у розмірі 4500.00 гривень, що підтверджується квитанцією та Довідкою.
Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 18.01.2022, дата повернення кредиту 07.02.2022 (включно), термін користування кредитом 20 діб.
Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору).
Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування Кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 3205612061-180752 від 18.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6260 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 1760 грн.
Згідно листа АТ КБ "Приватбанк" від 14 листопада 2025 року, отриманого судом 24.11.2025 встановлено, що по клієнту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 в банку емітовано карту НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) та встановлено, що по клієнту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 було проведено зарахування коштів в розмірі 4500.00 грн. на рахунок НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) від 18.01.2022.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Змістом ст. ст. 1046, 1049 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована або прямою нормою закону (нікчемний правочин), або рішенням суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
Згідно з положеннями Законів України «Про електронні довірчі електронну комерцію» послуги» та «Про електронну комерцію» різниця між одноразовим ідентифікатором та електронним цифровим підписом полягає в способі ідентифікації підписувача та ступені захисту такого підпису. Тобто, юридично вони мають однакову силу.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Електронні документи відповідають вимогам статей 7 та 9 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та мають юридичну силу, підтверджену одноразовими ідентифікаторами, згідно із Законом України "Про електронну комерцію".
Позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно телекомунікаційній системі кредитодавця; надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився із запропонованими умовами договорів та підписав їх.
За таких обставин, судом встановлено, що відповідач не виконував умови Договорів належним чином, не сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.
Щодо стягнення заборгованості за комісіями в розмірі 700 грн, суд зазначає таке.
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) ВП ВС зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку, відтак стягненню заборгованість за комісіями в розмірі 700 грн не підлягає.
До стягнення підлягає заборгованість за Договором № 4185558 від 08.01.2022 у розмірі 12552 грн., тіло кредиту - 10000 грн та проценти за користування кредитом 2552 грн, та за Договором № 3205612061-180752 від 18.01.2022 у розмірі 6260 грн., тіло кредиту - 4500 грн та проценти за користування кредитом 1760 грн, що становить загальну суму заборгованості за вказаними Договорами в розмірі 18812 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
25.07.2021 було укладено договір № 25-07/24, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Факторинг партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4185558.
07.03.2023 було укладено договір №07/03/23, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" відступило на користь ТОВ "Коллекс центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3205612061-180752.
18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ "Коллекс центр" відступило на користь ТОВ "Факторинг партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3205612061-180752.
Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за кредитними договорами № 4185558 та № 3205612061-180752.
За таких обставин, суд вважає доведеним перехід права грошової вимоги до позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами з відповідача обгрунтованими та доведеними частково. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення частково, таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 2 106,17 грн. (2 422,40 грн. * 18812 грн. / 21636,56 грн.)
ТОВ "Факторинг партнерс" заявлено про відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, Витяг з Акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025.
За положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та керуючись принципами справедливості і розумності, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн. 00 коп.
Керуючись ст. 3, 4, 10 - 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" заборгованість за Договором № 4185558 від 08.01.2022 у розмірі 12552 грн., та за Договором № 3205612061-180752 від 18.01.2022 у розмірі 6260 грн., що становить загальну суму заборгованості за вказаними Договорами в розмірі 18812 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 106,17 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складено 14.03.2026.
Суддя Н. Г. Кучина