ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1778/25
Провадження № 22-ц/820/129/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 серпня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – ТОВ «Споживчий центр», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що 2 листопада 2024 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір (оферта) №02.11.2024-100000092 (далі – кредитний договір), за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 12 000 грн строком на 140 днів. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 21 березня 2025 року, а також сплатити проценти за кредитом у розмірі 1% за один день користування кредитом і комісію за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту згідно з графіком платежів. За кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання відповідач зобов`язався сплатити товариству неустойку у розмірі 120 грн. ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 21 березня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 36 600 грн, із яких 12 000 грн – тіло кредиту, 16 800 грн – проценти, 1 800 грн – комісія, 6 000 грн – неустойка.
За таких обставин ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 36 600 грн заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 28 800 грн заборгованості за кредитним договором і 1 906 грн 15 коп. судового збору.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість, яка складається з 12 000 грн неповернутого кредиту та 16 800 грн нарахованих процентів. У період дії воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь товариства 1 800 грн комісії та 6 000 грн неустойки, внаслідок чого в цій частині позов не підлягає задоволенню. Понесені ТОВ «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Споживчий центр» не довело належними та допустимими доказами факт укладення сторонами кредитного договору та виникнення у відповідача заборгованості за цим договором. ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому він звільнений від сплати процентів за кредитом. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості по кредиту та процентам.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «Споживчий центр» не подав відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга  ОСОБА_1 не містить доводів щодо неправильності рішення суду в частині відмови у позові про стягнення комісії та неустойки, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та не застосував норми статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ).
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

2 листопада 2024 року ТОВ «Споживчий центр» і  ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 12 000 грн строком на 140 днів, а той зобов`язався повернути кредит до 21 березня 2025 року та сплатити проценти в розмірі 1% за один день користування кредитом згідно з графіком платежів.
Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом подання ТОВ «Споживчий центр» пропозиції укласти договір (оферти) та прийняття ОСОБА_1 указаної пропозиції (акцепту). При цьому відповідач підписав підтвердження укласти кредитний договір одноразовим ідентифікатором Е791.
Того ж дня ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кредитні кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 (платіжна карта НОМЕР_1 ).
ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 21 березня 2025 року (день закінчення строку кредитування) виникла заборгованість у розмірі 28 800 грн, із яких 12 000 грн – неповернутий кредит і 16 800 грн – нараховані проценти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі – Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті  610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) – Е791, направленим ТОВ «Споживчий центр» на його телефонний номер.
Отже, ТОВ «Споживчий центр» і  ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав і розміру комісії, прав та обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
На виконання кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» перерахувало грошові кошти (12 000 грн) на картковий рахунок  ОСОБА_1 , про що свідчить довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 30 червня 2025 року (а.с.22) та виписка по картковому рахунку в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» від 24 липня 2025 року (а.с. 44).
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 28 800 грн.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що  ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути борг за цим договором.
Твердження ОСОБА_1 про недоведеність укладення сторонами кредитного договору та виникнення у відповідача заборгованості за цим договором не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
Водночас суд неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) – штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України від 17 березня 2014 року 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та продовжується до теперішнього часу.
За змістом військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 72) ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України з 17 травня 2022 року по теперішній час.
Отже  ОСОБА_1 як військовослужбовець під час особливого періоду звільнений від сплати процентів за користування кредитом.
Суд першої інстанції не врахував указані обставини та присудив з відповідача 16 800 грн процентів помилково.
Отже заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором становить 12 000 грн неповернутого кредиту.
У цій частині рішення суду підлягає зміні.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
З  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 000 грн.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно з якою судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ТОВ «Споживчий центр» заявлено з ціною 36 600 грн і задоволено на суму 12 000 грн, тобто на 32,79% (12 000?100:36600).
ОСОБА_1 є військовослужбовцем та учасником бойових дій.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Оскільки предметом позову у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, що не пов`язано з виконанням  ОСОБА_1 військових обов`язків та не стосується питань, пов`язаних з його соціальним захистом як військовослужбовця, то він не звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (див. ухвалу Верховного Суду від 28 березня 2025 року у справі №948/1921/23).
Пунктом 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України – у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Водночас позов ТОВ «Споживчий центр» не пов`язаний із порушенням прав  ОСОБА_1 як учасника бойових дій, до того ж, у цій справі  ОСОБА_1 не висуває вимоги на захист своїх прав і виступає в процесуальному статусі відповідача, а тому він не звільнений від сплати судового збору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17).
Отже з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 794 грн 30 коп. (2422,40?32,79%.
Оскільки апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено на 58,33% (16800?100:28800), то з ТОВ «Споживчий центр» на користь останнього слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 334 грн 25 коп. (2287,42?58,33%).
Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити  ОСОБА_1 від сплати товариству судового збору за подання позову та стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 539 грн 95 коп. (1334,25-794,30).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 серпня 2025 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження – 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 37356833) 12 000 гривень заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження – 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 37356833) на користь  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) 539 гривень 95 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

О.І. Талалай

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Зеленська В.І.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27