ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
02 березня 2026 року о/об 09 год. 30 хв.	Справа № 280/10282/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Махунові В.В., розглянувши у місті Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (надалі – відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1 щодо ненарахування та невиплати його середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата додаткової винагороди за період лікування, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у повному обсязі), за період з 30.12.2023 по 22.10.2025 не більш як за шість місяців, відповідно до "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата додаткової винагороди за період лікування, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у повному обсязі), за період з 30.12.2023 по 22.10.2025 не більш як за шість місяців, відповідно до "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100.
У позовній заяві зазначено наступне: «… ОСОБА_1 (далі - Позивач) проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 (далі - Відповідач). Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 ОСОБА_1 03.12.2022 отримав поранення (травму) під час захисту Батьківщини, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення контузії, каліцтва) № 694/544 від 26.01.2023, виданою в/ч НОМЕР_4 . Травма включає: «мінно-вибухову травму, вогнепальний перелом плечової кістки зліва, вогнепальне осколкове сліпе поранення передньої поверхні грудної клітки зліва.». Внаслідок зазначеної травми та її наслідків перебував у відпустці для лікування, потребу у якій встановлено: 1) Довідкою BJIK №2314 від 03.03.2023: Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Травма кваліфікується як тяжка. На підставі ст. 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. 2) Довідкою BJIK №3270 від 29.03.2023 Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Травма кваліфікується як тяжка. На підставі ст. 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. 3) Довідкою ВЛК №4474 від 28.04.2023 Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Травма кваліфікується як тяжка. На підставі ст. 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Діагноз відповідно до вказаних довідок: «Стан після операцій: (13.02.2023) закритої репозиції, інтрамедулярного остеосинтезу лівої плечової кістки блокуючим стрижнем з гвинтами з приводу вогнепального багатоуламкового перелому (03.12.2022) верхньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням, лікованого оперативно: стан після операції (03.12.2022) - ПХО, МОС, АЗФ лівої плечової кістки, з контрактурою лівого плечового суглобу, посттравматичним плекситом зліва з ураженням ліктьового, серединного та променевого нервів, з тимчасовим порушенням функції.». У вищевказані періоди Позивачу не здійснювали в повному обсязі виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 25.02.022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 22 жовтня 2025 року на рахунок позивача було здійснено нарахування та виплата додаткової грошової винагороди Позивачу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. При цьому Відповідач не нарахував та не виплатив середній заробіток за час несвоєчасної виплати додаткової винагороди за період лікування, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Позивач вважає ненарахування та невиплату йому середнього заробітку за час несвоєчасної виплати суми додаткової винагороди за період лікування, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» - протиправними. Позивач наполягає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки лише оскаржувані дії відповідача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні вчинені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необгрутовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тому вони є протиправними. …».
Позивач підтримав позовну заяву.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне: «… З огляду на вищевказані твердження позивача, по-перше, слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно проходив військову службу тільки у військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується наданими копіями відповідних наказів. ТОБТО, ПОЗИВАЧ ЖОДНОГО ДНЯ НЕ ПРОХОДИВ ВІЙСЬКОВУ СЛУЖБУ У ВІЙСЬКОВІЙ ЧАСТИНІ НОМЕР_2 ТА ВІДПОВІДНО НЕ БУВ ЗАРАХОВАНИЙ НА ВСІ ВИДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДАНОЇ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ. … Аналіз наведених положень, дає підстави для висновку, що обов`язком саме військової частини НОМЕР_4 є підготовка та організація оформлення документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини, у тому числі в частині нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовців. КОМАНДУВАННЯ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_2 ОКРЕМО НАГОЛОШУЄ, ЩО ОСКІЛЬКИ ПОЗИВАЧ ЖОДНОГО ДНЯ НЕ ПРОХОДИВ ВІЙСЬКОВУ СЛУЖБУ У ВІЙСЬКОВІЙ ЧАСТИНІ НОМЕР_2 ТА ВІДПОВІДНО НЕ БУВ ЗАРАХОВАНИЙ НА ВСІ ВИДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ (В ТОМУ ЧИСЛІ Й ГРОШОВЕ), А У СПІРНИЙ ПЕРІОД ПРОХОДИВ ВІЙСЬКОВУ СЛУЖБУ У ВІЙСЬКОВІЙ ЧАСТИНІ НОМЕР_4 , ТО НАРАХУВАННЯ ТА ВИПЛАТУ ГРОШОВОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦЯМ ЗАЗНАЧЕНОЇ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ, В ТОМУ ЧИСЛІ ПОЗИВАЧУ, ПРОВОДИЛА ВІДПОВІДНО ФІНАНСОВО-ЕКОНОМІЧНА СЛУЖБА ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_4 . Також слід зазначити, що незважаючи на перебування Військової частини НОМЕР_4 на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , впродовж всього спірного періоду, ураховуючи, що обов`язком підготовки та організації оформлення документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини, у тому числі в частині нарахування та виплати грошового забезпечення були обов`язком Військової частини НОМЕР_4 , то в даному випадку саме зазначена військова частина мала нараховувати та виплачувати позивачеві спірні виплати. Фактично Військова частина НОМЕР_2 виконувала суто технічні функції з фінансування, не впливаючи на визначення складових та розміру грошового забезпечення військовослужбовців. … За таких обставин, можна дійти до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. По-друге, слід зазначити, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ) та Положенням про проходження громадянами України військової служби за контрактом у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). … Таким чином, законодавством чітко відрізняються підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами одного та різних видів, родів військ. В останньому випадку військовослужбовець продовжує служити та отримувати грошове забезпечення. Між тим, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні (виключенні зі списків), посилаючись на ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України. … Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні з вини роботодавця та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. … Крім того, слід окремо зазначити, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. … З огляду на викладене вище, можна дійти висновку про те, що обов`язковою умовою виникнення правових підстав для застосування норм ст. 117 КЗпП України Є САМЕ ФАКТ ЗВІЛЬНЕННЯ ПРАЦІВНИКА (У СПІРНОМУ ВИПАДКУ ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦЯ). Втім, з матеріалів справи вбачається, що ПОЗИВАЧ Є ТАКИМ, ЩО З 30.12.2023 ВИБУВ ДО НОВОГО МІСЦЯ СЛУЖБИ. Слід звернути окрему увагу, що переміщення військовослужбовця по службі, яке також передбачає виключення його зі списків особового складу однієї військової частини та зарахування до таких списків іншої, все ж не може вважатися звільненням з військової служби, тобто тим юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує виникнення у військової частини обов`язку з проведення всіх необхідних розрахунків за правилами п. 242 Положення №1153/2008, недотримання якого має своїм наслідком відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. … Так, зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 30.12.2023 №376 встановлено, що солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , колишнього водія 2 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти, призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від “05” грудня 2023 року № 757-РС на посаду командира відділення охорони взводу охорони роти охорони першого відділу полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полтавської області, вважати таким, що справи та посаду здав та направити для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З “30” грудня 2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Видати продовольчий, речовий та грошовий атестати. ОТЖЕ, ОСКІЛЬКИ ПОЗИВАЧА БУЛО ПЕРЕВЕДЕНО/ПРИЗНАЧЕНО НА ПОСАДУ ДО ІНШОГО МІСЦЯ СЛУЖБИ І НЕ ЗВІЛЬНЕНО З ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ, ПІДСТАВИ ДЛЯ ЗАСТОСУВАННЯ ПОЛОЖЕНЬ СТ. 116, 117 КЗПП УКРАЇНИ ВІДСУТНІ. Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та письмових доказів, наявних у справі, можна дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Підсумовуючи та системно аналізуючи вищенаведене, командування військової частини НОМЕР_2 , керуючись положеннями КАС України, як відповідач по справі, наполягає на тому, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому в позовних вимогах позивача слід відмовити. …».
Відповідач проти позовної заяви заперечував.
Ухвалою судді від 25.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Прасов О.О. у період з 09.02.2026 по 22.02.2026 перебував у відпустці.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
У Витязі із Наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 30.12.2023 за №376 зазначено: «… 1. Солдата ОСОБА_2 , військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , колишнього водія 2 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти, призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від "05" грудня 2023 року № 757-РС на посаду ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати таким, що справи та посаду здав та направити для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З "30" грудня 2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Видати продовольчий, речовий та грошовий атестати. …».
22.10.2025 на Картку для виплат, яка належить ОСОБА_1 , надійшли кошти у сумі 143642 грн. 05 коп. як: «Зарплата, ВЧ НОМЕР_2 . Коментар: Zarobitna plata- ОСОБА_3 ».
Судом досліджено всі документи, наявні у даній адміністративній справі.
При вирішенні публічно-правового спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.
Згідно з ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі – КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Судом вивчено й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору.
За матеріалами справи, на момент виникнення спірних правовідносин військова служба позивача не завершена, оскільки він не звільнений з військової служби, а продовжував виконувати свої службові обов`язки на новому місці служби.
Установлені у справі фактичні обставини не відповідають умовам застосування ч.1 ст.117 КЗпП України, оскільки ця норма пов`язує настання відповідальності роботодавця із затримкою проведення остаточного розрахунку саме у зв`язку зі звільненням працівника. У цій справі спірні правовідносини виникли поза межами звільнення, а тому відсутній передбачений законом юридичний склад, з яким ст.117 КЗпП України пов`язує відповідальність. За таких обставин застосування зазначеної норми означало б розширювальне тлумачення та необґрунтоване поширення сфери її дії на випадки, не охоплені її змістом і метою запровадження.
Таким чином, в обсязі установлених обставин справи у системному зв`язку з відповідним правовим регулюванням спірних правовідносин, суд погоджується з позицією відповідача про відсутність підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України за період з 30.12.2023 по 22.10.2025.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені, наприклад, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: від 26.06.2025 у справі №400/8927/23 (адміністративне провадження №К/990/38592/24); від 03.06.2026 у справі №400/5149/24 (адміністративне провадження №К/990/50238/24).
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище, позовна заява позивача є не обґрунтованою і не підлягає задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
У стягненні на користь позивача з відповідача судових витрат має бути відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, –
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити у повному обсязі.
У стягненні на користь позивача з відповідача судових витрат відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення виготовлено у повному обсязі 02.03.2026. 

Суддя О.О. Прасов