Справа № 690/903/25
Провадження № 2/690/210/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
02 квітня 2026 року         м. Багачеве 
Багачевський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді    Линдюка В.С., 
секретар судового засідання  Руденко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Багачевського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представником позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 22.08.2025 року, через підсистему «Електронний суд» подано цивільний позов за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 28.01.2020 року № 28.01.2020-100006628 в сумі 23 120 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – ТОВ «Споживчий центр») та ОСОБА_1 28.01.2020 року в електронній формі укладено кредитний договір № 28.01.2020-100006628, який відповідачем підписано шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 17 000 грн. строком на 70 календарних днів зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою в розмірі 70% упродовж строку кредитування, які він має сплатити відповідно до графіку платежів. Водночас ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 23 120 грн., з яких: 13 600 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 9 520 грн. – заборгованість за відсотками.
У подальшому, 28.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та товариством з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (далі – ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР») укладено договір факторингу № СЦ-28.03.2025, згідно якого ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло право вимоги до боржників ТОВ «Споживчий центр», зазначених у реєстрі прав вимог, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.01.2020 року № 28.01.2020-100006628 на суму заборгованості 23 120 грн., з яких: 13 600 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 9 520 грн. – заборгованість за відсотками, що стягнення якої й заявлено позовні вимоги.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, за змістом позовної заяви просив розглядати справу за відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач 16.01.2026 року отримав ухвалу про відкриття провадження в справі та судову повістку про виклик у судове засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № R067079121808, однак до суду 29.01.2026 року не з`явився. У подальшому, відповідач з`явився до суду 13.03.2026 року та ініціював питання про відкладення судового засідання на інші дату та час у зв`язку з бажанням залучити до участі в справі адвоката, а також надав до суду копію паспорту в зв`язку зі зміною прізвища на ОСОБА_2 .
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується відповідною розпискою в матеріалах справи, в судове засідання 02.04.2026 року в черговий раз не з`явився, поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, участі свого представника не забезпечив, заяв від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків.
З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 02.04.2026 року постановлено відповідну ухвалу.
У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
28.01.2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28.01.2020-100006628 (далі – Договір № 28.01.2020-100006628), шляхом прийняття відповідачем публічної пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки до неї, які останнім підписано одноразовим ідентифікатором, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 17 000 грн. на строк 70 днів, а він зобов`язався до 06.04.2020 року повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в сумі 11 900 грн., нараховані за процентною ставкою в розмірі 365% річних, шляхом здійснення 5 періодичних платежів згідно графіку (кожні 14 днів) у розмірі 5 780 грн., з яких 3 400 грн. зараховується на повернення кредиту, а 2 380 грн. – на оплату процентів, таким чином орієнтована загальна вартість кредиту становить 28 900 грн. 
Відповідно до змісту п.п. 5.2, 5.3 Договору № 28.01.2020-100006628 кредитор вправі відступати або іншим чином передавати будь-які та/або усі свої права, в тому числі право вимоги боргу позичальника, та обов`язки за цим договором третім особам без отримання додаткової згоди позичальника.
ТОВ «Споживчий центр» 28.01.2020 року на виконання договору № 28.01.2020-100006628 перераховано грошові кошти в розмірі 17 000 грн. на картку 536354*47, що підтверджується квитанцією сервісу Fondy від 28.01.2020 року № 193173053.
Згідно карточки субконто за Договором № 28.01.2020-100006628 встановлено, що ОСОБА_1 на виконання своїх зобов`язань 08.02.2020 року сплатив на користь ТОВ «Споживчий центр» грошові кошти в сумі 5 780 грн., з них 3 400 грн. зараховано на повернення кредиту, а 2 380 грн. – на оплату процентів, як наслідок, станом на 27.03.2025 року його заборгованість становила 23 120 грн., з яких: 9 520 грн. – тіло кредиту, 13 600 грн. – проценти.
Між ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ТОВ «Споживчий центр» 28.03.2025 року укладено договір факторингу № СЦ-28.03.2025 (далі – Договір № СЦ-28.03.2025), за умовами якого останнє за плату відступило позивачу право вимоги до боржників за кредитними договорами, які вказано в реєстрі, що є додатком до даного договору.
Згідно змісту п.п. 1.4, 1.5, 1.8, 2.4, 2.5 Договору № СЦ-28.03.2025 право вимоги вважається відступленим з моменту підписання його сторонами відповідного акту приймання-передачі переліку (реєстру) боржників.
Акт приймання-передачі переліку № 1 до Договору № СЦ-28.03.2025 його сторонами підписано 28.03.2025 року.
Відповідно до переліку № 1, який є додатком № 2 до Договору № СЦ-28.03.2025 ТОВ «Споживчий центр», крім іншого, відступлено ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» право вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за Договором № 28.01.2020-100006628 на загальну суму 23 120 грн., з яких: 13 600 грн. – основне зобов`язання а кредитом, 9 520 грн. –проценти.
Позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору шляхом надсилання відповідачу повідомлення про набуття права вимоги Договором № 28.01.2020-100006628, а також розміру простроченої заборгованості щодо якої заявлено вимогу про сплату.
Згідно довідки ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» від 23.10.2025 року № 4016/25-ДПЗ розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 станом на 23.10.2025 року за Договором № 28.01.2020-100006628 становить 23 120 грн., з яких: 9 520 грн. – тіло кредиту, 13 600 грн. – відсотки.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання фінансових послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі – ЦК України) та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис».
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».
Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1081, ч. 1 ст. 1082 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.  Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 28.01.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Договір № 28.01.2020-100006628 на підставі якого відповідачем на умовах строковості, поворотності та платності отримано від позивача в якості кредиту грошові кошти в розмірі 17 000 грн., однак свої зобов`язання належним чином не виконав, сплативши лише 1 з 5 чергових платежів у розмірі 5 780 грн., з яких: 3 400 грн. зараховано на повернення кредиту, 2 380 грн. – на оплату процентів.
ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» на підставі Договору № СЦ-28.03.2025 набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 28.01.2020-100006628 на загальну суму 23 120 грн., з яких: 13 600 грн. – тіло кредиту, 9 520 грн. –проценти.
Відомостей про те, що ОСОБА_3 на час розгляду справи виконав свої зобов`язання за Договором № 28.01.2020-100006628 перед ТОВ «Споживчий центр» у більшому обсязі, ніж вказано представником позивача, чи перед ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», суду не надано, як наслідок, наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 600 грн. та за процентами за користування кредитом – 9 520 грн., тобто загалом 23 120 (двадцять три тисячі сто двадцять) грн., що не перевищує узгоджену його сторонами орієнтовну загальну вартість кредиту, з урахуванням вже сплачених відповідачем коштів (28 900 – 5 780).
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Відповідно до змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За змістом позовної заяви та додатків до неї ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» у зв`язку з необхідністю стягнення з ОСОБА_1 у судовому порядку заборгованості за Договором № 28.01.2020-100006628, крім сплати судового збору, також понесено судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 6 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі представником позивача до позовної заяви долучено копії: договору про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року № 07/24-НК (далі – Договір № 07/24-НК), укладеного між ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та адвокатським об`єднанням «ВЕРІТАС ЦЕНТР» (в подальшому змінено найменування на «ЛЕКС ВЕРІТАС», та угод від 14.08.2024 року № 4, від 03.04.2025 року № 17, від 16.04.2025 року № 19 до нього, предметом якого є надання правової допомоги в тому числі шляхом складення позовів до фізичних осіб (боржників) про стягнення боргу та пред`явлення їх до суду через підсистему «Електронний суд», з фіксованою вартістю 6 000 грн.; звіту про виконану роботу відповідно до Договору № 07/24-НК по клієнту ОСОБА_1 ; платіжної інструкції АТ «ОТП Банк» від 24.12.2025 року № 37204767222222599 про сплату ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» на користь адвоката адвокатського об`єднання «ЛЕКС ВЕРІТАС» грошових коштів у розмірі 6 000 грн. з призначенням платежу «оплата за надання правничої допомоги згідно дод. угоди № 34 до договору № 07/24-НК від 02.07.2024 за позовом до ОСОБА_1 ».
За вказаних обставин, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд, враховуючи ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України, вважає, що заявлений розмір витрат на оплату правничої допомоги є співмірним із складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, підстави для його зменшення відсутні, оскільки відповідачем відповідне клопотання не заявлялось, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором від 28.01.2020 року № 28.01.2020-100006628 в розмірі 23 120 (двадцять три тисячі сто двадцять тисяча) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» судові витрати в сумі 8 422 (вісім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., з яких: 2 422,40 грн. – витрати на сплату судового збору, 6 000 грн. – витрати на професійну правничу допомогу.
Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Багачевським міським судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Позивач: товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», код ЄДРПОУ 4310298, адреса місцезнаходження: бульв. Алмазова Генерала, 13, оф. 601, м. Київ.
Відповідач:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 12.06.2024 року територіальним підрозділом Державної міграційної служби України № 7117, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя          Линдюк В.С.