Справа № 761/51584/25
Провадження № 2/761/6660/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Осаулова А.А.
за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання недійсним договору в частині, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 р. ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м Києва з позовом до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання недійсним договору в частині, зобов`язання вчинити дії, в якому просив визнати недійсним пункт 4.10. договору про відкриття кредитної лінії № 1342-1016 від 02.02.2024 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 . Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» провести перерахунок заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1342-1016 від 02.02.2024 р. із урахування недійсності п.4.10. вказаного договору у відповідності до ч. 2. ст. 1048 ЦК України за обліковою ставкою Національного Банку України.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 02.02.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір №1342-1016, за умовами якого позичальнику було надано кредит на наступних умовах: сума кредит в розмірі 5300,00 грн.; процента ставка 2,50% в день; строк кредиту 300 днів.
07.02.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 26500,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5300,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 21200,00 грн. 
Позивач вважає таке нарахування відсотків незаконним з огляду на розмір відсоткової ставки, передбачений пунктом 4.10 договору, який суперечить положенням частини 5 статті 8 та частину 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Позивач зазначає, що при укладенні вказаних договорів, первісним кредитором, Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не було враховано зміни щодо процентної ставки, внесені в Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим вказана процентна ставка в розмірі 2,50% в день порушує вимогу закону, а пункт щодо вказаної ставки - є нікчемним.
На думку позивача, при укладення вказаного кредитного договору кредитор мав право та обов`язок привести вказаний кредитний договір у відповідності до вимог чинного законодавства, та врахувати обов`язковість процентної ставки з 22.04.2024 р. не більше 1,5%, з 22.08.2024 р. не більше 1%.
Вказане стало підставою для звернення до суду.
Представник відповідача подав пояснення, в яких зазначив, що станом на день укладення кредитного договору - 02.02.2024 р. встановлена процентна ставка з урахуванням Закону України «Про споживче кредитування». Звертають увагу, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2025 р. у справі №761/5689/25, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» заборгованість за договором № 1342-1016 від 02.02.2024 в загальному розмірі 26 500,00 грн.
Ухвалою судді від 17.12.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про день та ас розгляду справи, в попередньому засіданні заперечив щодо задоволення позову.
Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі Договір про відкриття кредитної лінії № 1342-1016, за яким Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту - 5300,00 грн.; - строк кредитування - 300 днів; - базовий період - 10 днів; промо-ставка - 1,75 % в день; - знижена % ставка - 2,50 % в день; - стандартна % ставка - 2,50 % в день.
Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем, номер пароля С5283).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2025 р. у справі №761/5689/25, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» заборгованість за договором № 1342-1016 від 02.02.2024 в загальному розмірі 26 500,00 грн.
Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Вказаного висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 09.06.2022 р. у справі № 520/9588/16-ц. 
У вказаній справі ТОВ «Укр кредит фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 02.01.2025 в розмірі 44 652,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 5 300,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 39 352,50 грн. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором № 1342-1016 від 02.02.2024 та протягом тривалого часу не розраховується з позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 26 500,00 грн. з урахуванням зменшення, яка підлягає до стягнення з відповідача. Крім цього, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами в сумі 18 152,50 грн. 
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У свою чергу, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Позивач звернувся до суду з позовом після набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2025 р. у справі №761/5689/25, в якому просив визнати недійсним пункт 4.10. договору про відкриття кредитної лінії № 1342-1016 від 02.02.2024 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 та просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» провести перерахунок заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1342-1016 від 02.02.2024 р. із урахування недійсності п.4.10. вказаного договору у відповідності до ч. 2. ст. 1048 ЦК України за обліковою ставкою Національного Банку України.
Пунктом 4.10 договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 2,50 %за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою).
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України вказано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 215, 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів позивач не оспорює, проте, не погоджується із умовами договору щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами з підстав їх несправедливості .
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правові та фактичні підстави своїх позовних вимог (правова позиція Верховного Суду наведена в постанові від 11 жовтня 2022 року у справі № 465/4903/18, провадження 61-6317 св 21 та інші).
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року - в розмірі денної процентної ставки не більше 1 %.
Так, відповідно до листа Національного банку України щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», з метою недопущення порушення прав споживачів.
Так, згідно листа Національним банком України було зазначено наступне:
«Відповідно до пункту 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати:протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно);протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).
На підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону про споживче кредитування не може перевищувати 1%.
Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Отже, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 8 Закону про споживче кредитування обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі.
ЦК України визначає настання правових наслідків у разі зміни договору. Так, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (частини перша та третя статті 653 ЦК України).
Таким чином, у разі внесення змін до договору про споживчий кредит в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону про споживче кредитування щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до договору про споживчий кредит».
Зважаючи на те, що кредитний договір між сторонами було укладено 02.02.2024 в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, він не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», чинних на день укладення договору.
Крім цього, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі № 405/4719/16-ц зазначено, що, встановивши, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник був ознайомлений зі змістом договору, про що свідчить його підпис; у подальшому погашав кредитну заборгованість протягом тривалого часу; не звертався до банку щодо роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань і не заявляв про те, що йому незрозумілі умови кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відсутності підстав щодо нечесної підприємницької практики чи введення позичальника в оману.
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 201/10403/19 вказано, що виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.
Правомірність нарахування відсотків, з нарахуванням яких не погоджується в позовній заяві позивач, може бути предметом дослідження судом при визначенні заборгованості за кредитним договором.
Між тим, зміст кредитного договору та його істотні умови, а саме, сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка по кредиту, річна процентна ставка, загальна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, тощо, досліджувалась судом під час розгляду справи №761/5689/25 про стягнення заборгованості за вищевказаним договором. 
Доводи щодо несправедливості, а отже недійсності певних умов кредитного договору, позивач мав зазначити в контексті розгляду вказаної справи.
Крім того, звернення з позовом про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору з підстав їх несправедливості після розгляду іншої цивільної справи про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, рішення в якій набрало законної сили, фактично може призвести до ситуації юридичної невизначеності та неможливості виконання судового рішення, оскільки, у випадку задоволення позову про визнання недійсними певних умов кредитного договору, таке рішення буде прямо суперечити рішенню про стягнення кредитної заборгованості і вказані обставини є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлення відсотків за користування кредитними коштами у разі порушення позичальником встановлених кредитним договором зобов`язань несправедливою умовою, натомість, позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, позичальник засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.
При цьому, ОСОБА_1 , як споживач кредитних послуг, відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом він не скористався, а з позовною заявою звернувся до суду у грудні 2025 року, обравши спосіб судового захисту - визнання договору недійсним вже після ухвалення рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.
Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором та розумів розмір відсотків, і не заперечував проти їх розміру.
Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому.
Позовна вимога про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» провести перерахунок заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1342-1016 від 02.02.2024 р. із урахування недійсності п.4.10. вказаного договору у відповідності до ч. 2. ст. 1048 ЦК України за обліковою ставкою Національного Банку України є похідною від вимоги про визнання недійсним договору в частині, яка залишена без задоволення, а тому в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання провести перерахунок слід також відмовити.
Судом також враховано, що під час розгляду справи №761/5689/25 кредитором було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника ОСОБА_1 . Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме - часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 18 152,50 грн, та фактично стягнуто з позивача заборгованість по процентах в сумі 21200,00 грн.
Судом перевірено розмір нарахованих процентів, виходячи положень Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, та встановлено, що розмір списаної заборгованості за відсотками перевищує розмір заборгованості, яка мала б бути перерахована позичальнику на підставі зазначеного Закону.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору в частині, зобов`язання вчинити дії, суд не вбачає.
Керуючись Законом України «Про споживче кредитування», ст. 2203, 215, 27, 525, 626, 627 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 128, 141, 211 223, 263, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання недійсним договору в частині, зобов`язання вчинити дії, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: ТОВ «Укр кредит фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598, адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф. 407)

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов