справа № 631/303/25
провадження № 3/631/15/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року      селище Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко Світлана Василівна, розглянувши в залі судових засідань № 1 приміщення суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця села Просяне Нововодолазького району Харківської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 08.12.2005 року), без утриманців, який зареєстрований та проживає за адресом: 

АДРЕСА_1 ;

за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

18.03.2025 року о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом – квадроциклом марки «AVT НХ125В», держаний номерний знак відсутній, по провулку Кооперативний, будинок № 14, селища Нова Водолага Харківської області,- з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився як на місці зупинки, так і в лікарняному закладі під відеозапис, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (зі змінами та доповненнями), за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правопорушник ОСОБА_1 до судді з`являвся, свою вину у вчиненні проступку передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не визнав та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що з протоколом не згоден, так як не вживав спиртних напоїв, надавши на обґрунтування своєї позиції по справі виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9 з лікарні від 03.04.2025 року, з якої вбачається, що він надійшов до стаціонару 20.03.2025 року та виписався 03.04.2025 року, а аналізи крові та сечі зроблені від 21 та 20 березня 2025 року відповідно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його винність у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення доведена всіма зібраними, наданими судді та дослідженими нею доказами у їх сукупності. 

Так, відповідно до приписів статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, сукупністю даних Протоколу про адміністративне правопорушення (серії ЕПР1 № 275318), складеного 19.03.2025 року інспектором ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Ткачовим М. В., та даних СD-дисків, доданих до нього, підтверджуються обставини, місце та час вчинення правопорушення (а. с. 2, 20 – 22).

З рапорту інспектора - чергового ЧЧ відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області Почтаря О., зареєстрованого 18.03.2025 року під № 1561 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку), вбачається, що останній доповів начальникові відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області полковнику поліції Глущенку Аркадію про те, що 18.03.2025 року о 22 годині 26 хвилин зі служби 102 надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за участі квадроциклу, який здійснив наїзд на авто «Нісан Прімастер», без номерних знаків, що припаркований на узбіччі дороги (а. с. 3).

Згідно з рапортом інспектора - чергового ЧЧ відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції Полтавського О., зареєстрованим 20.03.2025 року під № 1574 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку), останній доповів начальникові відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області полковнику поліції Глущенку Аркадію про те, що 18.03.2025 року о 22 годині 26 хвилин зі служби 102 надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за участі квадроциклу який здійснив наїзд на авто «Нісан Прімастер», без номерних знаків, що припаркований на узбіччі дороги (а. с. 4).

Відповідно до змісту рапорту інспектора СРПП відділення поліції № 3 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Ткачова М., поданого 18.03.2025 року на ім`я начальника відділення полковника поліції Глущенка Аркадія, ним під час несення служби у складі СРПП 18.03.2025 року здійснювалось патрулювання Нововодолазької ОТГ. В селищі Нова Водолага на перехресті провулку Кооперативний й вулиці Троїцька було виявлено факт дорожньо-транспортної пригоди за участю квадроцикла марки «AVT НХ125В», держаний номерний знак відсутній, під керуванням ОСОБА_1 , який не врахував безпечної швидкості руху в умовах недостатньої видимості та здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом марки «NISAN PRIMASTER», державний номерний знак якого відсутній, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Потерпілі під час дорожньо-транспортної пригоди відсутні. Під час перевірки водій транспортного засобу ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мовлення, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в установленому законом порядку. Після чого на останнього було складено адміністративні протоколи за статтею 124 та за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 5).

Згідно з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеним інспектором ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Ткачовим М. В., вбачається, що огляд проводився у зв`язку з різким запахом алкоголю з порожнини рота, хиткою ходою, поведінкою, що не відповідає дійсності. Натомість від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився під відеозапис на портативний відео реєстратор Tecsar № 4 (а. с. 6).

З направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 18.03.2025 року, убачається, що ОСОБА_1 доставлений до Нововодолазька ЦЛ не був через відмову від огляду на місці зупинки та у медичному закладі (а. с. 7).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (серії ЕПР1 № 275308), винесеного 18.03.2025 року інспектором ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Ткачовим М. В., 18.03.2025 року о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом – квадроциклом марки «AVT НХ125В», держаний номерний знак відсутній, по провулку Кооперативний, будинок № 14, селища Нова Водолага Харківського району Харківської області, не врахував безпечної швидкості в темну пору доби та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб – автомобіль марки «NISAN PRIMASTER», чим порушив пункт 12.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (зі змінами та доповненнями), за що передбачена відповідальність статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту власноручно написаної розписки ОСОБА_2 , 19.03.2025 року вона отримала від ОСОБА_1 його квадроцикл, через те, що у стані алкогольного сп`яніння той скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Транспортний засіб буде знаходитись за адресою: вулиця Джерельна, будинок № 104 (а. с. 16).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9 з лікарні від 03.04.2025 року, виданої КНП ХОР «ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» Нейрохірургічне відділення № 1, що складена лікарем-нейрохірургом ОСОБА_3 та завідувачем нейрохірургічного відділення № 1 Сторчак О. А., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшов на стаціонар 20.03.2025 року та виписався 03.04.2025 року. Діагноз госпіталізації: гостра закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням геморагічних вогнищ забою базальних відділів лобових часток, правої скроневої частки, субарахноїдальний крововилив. Лінійний перелом лівої скроневої і тім`яної кісток. Забій м`яких тканин лівої скроневої області, периорбітальна гематома зліва. Цукровий діабет 2 типу, субкомпенсація. Зроблено обстеження, зокрема аналіз крові та сечі від 21.03.25 та 20.03.25.

Адміністративно караним діянням, передбаченим частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є, зокрема:
-керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
-а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
-а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, проступок, що закидається у провину ОСОБА_1 , відноситься до правопорушень на транспорті, об`єктом яких є безпека дорожнього руху.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначаються Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року (із змінами та доповненнями).

Відповідно до змісту статті 1 цього закону, він регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно з приписом частин 1 і 2 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Разом з цим, як обумовлено змістом частини 5 вказаної вище статті, учасники дорожнього руху зобов`язані: 
-знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху;
-створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам;
-виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух;
-не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом.

Також, Закон України «Про дорожній рух» закріплює й основні права та обов`язки водія транспортного засобу, виклавши їх у статті 16.

Зокрема, водій має право: керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

Крім того, водій зобов`язаний: 
-мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;
-виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. 
-у випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний: а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху; б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу;
-не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів;
-перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі;
-під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі;
-надавати переважне право для проїзду транспортним засобам із включеними синіми або червоними проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами тощо.

За правилом частини 1 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

При цьому як зафіксовано в статті 33 цього ж закону технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Згідно з приписом частини 3 статті 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України

Відтак, Правила дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (зі змінами та доповненнями), як зазначено у їх пункті 1.1 встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. 

При цьому, пунктом 2.5 цих Правил закріплений обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приписом пункту 1.9. Правил дорожнього руху України зафіксовано, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Також положеннями статті 52 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється зокрема, Національною поліцією.

Профільним законом, що регламентує діяльність Національної поліції є Закон України «Про Національною поліцією» № 580- VIII від 02.07.2015 року (із змінами та доповненнями, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відтак, як роз`яснює припис пункту 11 частини 1 статті 23 цього закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Крім того, як зафіксовано у статті 35 наведеного вище Закону України «Про Національною поліцією»:
1. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
2. Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Однак, у будь-якому випадку, згідно з вимогами частини 3 статті 35 цього закону поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відтак, ураховуючи викладі норми права, суддя переконаний, що 18.03.2025 року о 22 годині 00 хвилин водій транспортного засобу – квадроциклу марки «AVT НХ125В», держаний номерний знак відсутній, ОСОБА_1 причетний до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а тому пропозиція поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння мала місце на законних підставах.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року (із змінами та доповненнями).

Так, у пункті 1 розділу Х наведеної Інструкції зафіксовано, що особи, які керують транспортними засобами, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Також у пункті 4 цього ж розділу визначено, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

Крім цього, за змісту пункту 6 розділу Х Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначене повністю кореспондує положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Наведена Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду.

Зокрема, у пунктах 6 та 7 її розділу І обумовлено, що:
1. Огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі — спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
2. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Між тим, частинами 2 і 3 вказаної статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення унормовано, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 27 Постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», від яких не відійшов Верховний Суд, а тому вони є обов`язковими для застосування судами першої інстанції під час розгляду відповідних справ, у їх релевантному зв`язку із нормами чинного законодавства, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

При цьому з огляду на зміст абзацу 4 цього пункту для притягнення до відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Цей обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками як для перебування водія у стані сп`яніння, що слід вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок, уникати юридичної відповідальності.

Отже, відмова водія від проведення огляду на стан сп`яніння, надана у будь-якій формі відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Функе проти Франції» та «Драган Петрович проти Сербії») унеможливлює по відношенню до цієї особи будь-якого примусу з метою надання нею біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.

Відтак, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю факт вчинення  ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведеним, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Між тим, вищезгаданою Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 вказаного кодифікованого закону. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, доходячи висновку про доведеність винуватості правопорушника у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя зазначає, що невизнання ОСОБА_1 своєї провини у вчиненому є його способом захисту, обраним задля намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Так, з наданої правопорушником медичного висновку вбачається, що він потрапив до стаціонару 20.03.2025 року, тобто через добу від дати вчинення проступку, й аналіз крові та сечі зроблені 20 та 21 березня 2025 року тощо. 

Наведене повністю суперечить вимогам частини 4 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка мовить про те, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, тобто події правопорушення, а тому суддя критично ставиться до цього документа.

Проте, з власноручно написаної заяви ОСОБА_2 , якій поліціанти передали керування транспортним засобом ОСОБА_1 , чітко зазначено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частина 1 статі 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення унормовує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з цим, за визначенням, викладеним у статті 11 цього ж кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у своєму Рішенні від 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» констатував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

ОСОБА_1 на момент вчинення проступку, що закидається йому у провину, мав посвідчення водія, а тому вважається таким, що обізнаний у правах та обов`язках водія як учасника дорожнього руху, зокрема й щодо заборони керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом із цим згідно з нормою статті 19 Основного Закону нашої Держави органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статей 1 та 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплено, що завданням кодифікованим законодавством про адміністративні правопорушення є зміцнення законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Оскільки за правилом частини 1 статті 8 та згідно з приписом статті 36 Закону України «Про Національну поліцію» остання діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а зупинка транспортного засобу та перевірка водія на стан сп`яніння на місці такої зупинки є компетенцією поліцейського , то його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом.

Натомість, як вбачається з матеріалів цього судового провадження, дії службових осіб, що складали 19.03.2025 року протокол про адміністративне правопорушення (серії ЕПР1 № 275318), тобто інспектором ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Ткачовим М. В., а також щодо фіксування цього проступку в порядку, передбаченому чинним законодавством України, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тому будь-якої невідповідності їх дій ані судовим рішення, ані висновком компетентного органу не встановлена.

Перевіряючи, чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд керується приписами частини 6 цієї норми права, яка мовить про те, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Оскільки правопорушення вчинене 18.03.2025 року, то саме з цього часу й слід вважати, що це правопорушення виявлено належним чином, а отже річний строк починає вираховуватись з 19.03.2025 року і за загальним усталеним правилом чинного законодавства України спливає 18.03.2026 року, так як строк, що обчислюється роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

В силу змісту статей 34 і 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя не вбачає наявності обставин, які кодифікований закон визнає такими, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність винному.

Крім того, майнової шкоди проступком не заподіяно.

Отже, при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, суддя враховує характер вчинення правопорушень, ступень вини, майновий стан, особу правопорушника, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність винного, і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1  адміністративне стягнення в виді штрафу в межах, установлених санкцією частиною 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1000 х 17 гривень = 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визнаючи ОСОБА_1  винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, слід вирішити питання про стягнення з нього й судового збору.

Так, відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. При цьому розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Таким законом, що встановлює правові засади справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями), частина 1 та пункт 5 частини 2 статті 4 якого передбачають, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.

Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 – VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України.

Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» № 4695-IX від 03.12.2025 року, з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 3328,00 гривень.

Таким чином, у зв`язку із накладенням на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення, з нього слід стягнути й судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 гривень, із розрахунку: 0,2 х 3328 гривень = 665,60 гривень.

Приймаючи постанову, суддя також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд – у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді судді належного та повноважного суду.

На підставі викладеного, діючи в точній відповідності із законом, з метою зміцнення законності, виховання особи, яка вчинила це адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, керуючись статтею 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року, статтею 40 Бюджетного кодексу України № 2456 – VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями), статтею 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями), абзацом 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» № 4695-IX від 03.12.2025 року, а також частиною 5 статті 7, статтями 23, 27, 33 - 35, 38, 40-1, частиною 4 статті 1, частиною 1 статті 130, статтями 245, 246, 249, 251, 252, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 – 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 307 та 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8073-Х від 07.12.1984 року (із змінами та доповненнями),

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, із зарахуванням на наступні банківські реквізити: номер рахунку (IBAN): UA 168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300. Отримувач: ГУК Харківської області - код -21081300. Код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) – електронне адміністрування податку.

Стягнути зі  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок), із зарахуванням на наступні банківські реквізити: отримувач: ГУК у місті Києві /місто Київ/ 22030106. Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП електронне адміністрування податку). Номер рахунку (IBAN) UA 908999980313111256000026001. Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, інакше – постанова надсилається для примусового виконання, у порядку якого стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000,00 гривень (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок),та витрати на облік цього правопорушення, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. 

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про накладення адміністративного стягнення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами, звертається до виконання протягом трьох місяців і підлягає виконанню з моменту її винесення, за виключенням випадків, прямо передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Постанову прийнято, оформлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя          С. В. Мащенко