РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/16918/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінвей-Україна» до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування рішень.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінвей-Україна» (далі – Позивач) до Рівненської митниці (далі – Відповідач), в якому Позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: №UA204000202539 від 04.04.2025, яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита та штрафної санкції на загальну суму 80330,72 грн; №UA204000202540 від 04.04.2025, яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 16066,14 грн, в тому числі, штрафної санкції в розмірі 1606,61 грн.
Стислий виклад позиції Позивача та заперечень Відповідача.
Позивач зазначає, що здійснював декларування товару та оформив митні декларації: від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UА204020/2022/209107. Позивачем було надано усі підтверджуючі документи, відповідно до яких декларування здійснено на підставі отриманих контрагентом документів, а саме Позивачем вказано точні відомості товарів та надано усю необхідну встановлену законодавством інформацію для здійснення митного оформлення. На момент митного оформлення від представників митного контролю не було жодних заперечень. Всі інші надані Позивачем для митного оформлення, товаросупровідні документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, ціну, а отже у сукупності містять відомості, які не дають підстав для сумніву щодо застосування преференційних ставок ввізного мита у спірних правовідносинах. Одним з документів, які підтверджують країну походження товару є сертифікат, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що, своєю чергою, впливає на нарахування відповідних митних платежів під час митного оформлення товарів відповідно до заявленого митного режиму. Позивачем під час митного оформлення товару по сплаті ввізного мита за кодом « 410» в рамках Регіональної конвенції за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/20917 застосовано ставку ввізного мита у розмірі 10% (СП01 - нараховано умовно) та податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 20%. У графі 34 "Код країни походження" Заявлено країну походження Європейський Союз EU на підставі відомостей, наявних у сертифікатах форми EUR.1. Отже, висновки митного органу про те, що транспортні засоби, перелічені в сертифікатах, не мають преференційного походження, є необґрунтованими та безпідставними. Просив задовольнити позов повністю.
Відповідач зазначає, що уповноваженим органом Федеративної Республіки Німеччина повідомлено, що подані преференційні документи (сертифікати з перевезення форми EUR.1від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022 №L 621002) є автентичними, але транспортні засоби, перелічені в них, не мають преференційного походження у значенні Доповнення I «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Європейським Союзом і Європейським співтовариством з атомної енергії та його державами членами, з одного боку та Україною з іншого боку. Відтак, товари, митне оформлення яких здійснено за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662 та від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 не можуть бути визнані такими, що мають преференційне походження з Європейського Союзу, та, відповідно, не мають права на тарифну преференцію за кодом преференції « 410» відповідно до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України. Тому, оскаржувані рішення є правомірними. Просив відмовити Позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.
Ухвалою суду від 22.09.2025 позовну заяву залишено без руху. 
Ухвалою суду від 06.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 21.10.2025 клопотання Рівненської митниці про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання – залишене без задоволення.
Відповідно до частини другої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України. 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу. 
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд 

В С Т А Н О В И В:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінвей-Україна» та підприємством «Truck-Ronnenberg GmbH» укладено Контракт №24/01/22, відповідно до якого Позивач придбав напівпричіпи марки Carnehl (а.с. 17). 
Позивач здійснював декларування товару та оформив митні декларації: від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662 та від 21.02.2022 №UА204020/2022/209107.
Позивачем за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662 та від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 оформлено товари (напівпричіп б/в, напівпричіп самоскид) за кодом згідно з УКТЗЕД8716398000 загальною фактурною вартістю 785593,38 грн (24 400,00 євро), митною вартістю 803307,18 грн., країна походження – EU. 
Відповідно до графи 9 МД, особою відповідальною за фінансове врегулювання, є ТОВ «ФІНВЕЙ УКРАЇНА». Експортер товарів Truck Ronnenberg GmbH (AmHirtenbach 1C, 30952 Ronnenberg, Німеччина). 
При митному оформленні товарів сплачені митні платежі: ввізне мито (вид платежу – 020, спосіб платежу – 06) – 80 330,72 грн., податок на додану вартість (далі – ПДВ, вид платежу – 028, спосіб платежу – 01) – 160 661,44 грн.
Позивачем отримано лист - повідомлення про проведення невиїзної документальної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи № 7.13-4/19-03/13-19-1254 від 26.02.2025, відповідно до якого вказано, що «на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 3 статті 345, пункт 2 частини 2 статті 351, Митного кодексу та наказу Рівненської митниці №81 від 26.02.2025 року з 4 березня 2025 року тривалістю 5 робочих днів за адресою: кабінет №34, вул.. Млинівська, 23-А, м. Рівне, 33024 буде проводитись документальна невиїзна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань митної справи Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНВЕЙ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 38945353)» (а.с. 43).
Позивачем отримано лист від 13.03.2025 (а.с. 46) про надання Акта перевірки «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Фінвей-Україна» (код ЄДРПОУ 38945353) вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UА204020/2022/209107» від 12.03.2025 №15/25/7.13-19/38945353 (далі – Акт перевірки) (а.с. 47). 
Актом перевірки встановлено безпідставне застосування ТОВ «Фінвей Україна» пільгової ставки взаємодопомоги для МД від 18.02.2022 UA204020/2022/208662 та від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107, що призвело до порушень: 
статті 15 Доповнення I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, частини 1 статті 257, частини 4 та 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (зі змінами), в результаті чого занижено податкові зобов`язання за сплатою мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, на загальну суму 80330,72 грн;
пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, на загальну суму 16066,14 грн.
Згідно даних АСМО «Інспектор» митне оформлення товарів (напівпричіп б/в, напівпричіп самоскид) здійснено за електронними митними деклараціями від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107, згідно яких товари випущено у вільний обіг на митній території України із застосуванням тарифної преференції за кодом «410» «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка I-A «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)» (гр. 36 МД). Умовно нараховано мито (вид платежу – 020, спосіб сплати – 06) – 80 330,72 грн.
На підставі Акта перевірки митним органом винесені податкові повідомлення-рішення від 04.04.2025:
№UA204000202539, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 80330,72 коп (далі – ППР №UA204000202539);
№UA204000202540, яким збільшено суму податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 16066,14 грн, в тому числі, штрафна санкція – 1606,61 грн (далі – ППР №UA204000202540).
В оскаржуваному ППР №UA204000202539 зазначені підстави його винесення:
підставою для застосування преференційних ставок ввізного мита слати сертифікати із перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022 №L 621002, подані до митного оформлення за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107; 
уповноваженим органом Федеративної Республіки Німеччина від 02.10.2024 №Z4215 В-В1202 надана документально підтверджена інформація з результатами перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1, та повідомлено, що подані преференційні документи (сертифікати із перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022 №L 621002) є автентичними, але транспортні засоби, перелічені в них, не мають преференційного походження у значенні Доповнення I «Визначення поняття «походження» товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Європейським Союзом і Європейським співтовариством з атомної енергії та його державами-членами, з одного боку та Україною з іншого боку; відтак, митне оформлення яких здійснено за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 не можуть бути визнані такими, що мають преференційне походження з Європейського Союзу, та, відповідно, не мають права на тарифну преференцію за кодом преференції «410», відповідно до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України;
враховуючи зазначене, заявлення недостовірних відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав, призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107, замість застосування повної ставки ввізного мита та сплати митних платежів згідно Митного тарифу України;
за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 окрім сертифікатів з перевезення форми EUR.1, які не підтверджені уповноваженими органами іноземної держави, інші документи, визначені статтею 43 Митного кодексу України, що підтверджують країну походження товарів не надавалися.
В оскаржуваному ППР №UA204000202540 зазначені підстави його винесення:
підставою для застосування преференційних ставок ввізного мита слати сертифікати із перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022 №L 621002, подані до митного оформлення за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107; 
уповноваженим органом Федеративної Республіки Німеччина від 02.10.2024 №Z4215 В-В1202 надана документально підтверджена інформація з результатами перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1, та повідомлено, що подані преференційні документи (сертифікати із перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022 №L 621002) є автентичними, але транспортні засоби, перелічені в них, не мають преференційного походження у значенні Доповнення I «Визначення поняття «походження» товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Європейським Союзом і Європейським співтовариством з атомної енергії та його державами-членами, з одного боку та Україною з іншого боку; відтак, митне оформлення яких здійснено за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 не можуть бути визнані такими, що мають преференційне походження з Європейського Союзу, та, відповідно, не мають права на тарифну преференцію за кодом преференції «410», відповідно до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України;
враховуючи зазначене, заявлення недостовірних відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав, призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107, замість застосування повної ставки ввізного мита та сплати митних платежів згідно Митного тарифу України;
за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 окрім сертифікатів з перевезення форми EUR.1, які не підтверджені уповноваженими органами іноземної держави, інші документи, визначені статтею 43 Митного кодексу України, що підтверджують країну походження товарів не надавалися.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень – ППР №UA204000202539 та №UA204000202540, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.
Згідно положень частини другої статті 1 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 МК України митний контроль – це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За приписами статті 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Розклад руху транспортних засобів, що здійснюють регулярні міжнародні рейси, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту державного кордону. З метою підвищення ефективності митного контролю митні органи взаємодіють з учасниками зовнішньоекономічної діяльності, АЕО, іншими особами, діяльність яких пов`язана із здійсненням зовнішньої торгівлі, та з їх професійними об`єднаннями (асоціаціями). Для забезпечення здійснення митного контролю митними органами використовуються системи, що забезпечують функціонування електронних інформаційних ресурсів митних органів.
Відповідно до статті 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В Україні застосовуються такі види мита:
1) ввізне мито;
2) вивізне мито;
3) сезонне мито;
4) особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.
Забороняється застосовувати інші види мита, крім тих, що встановлені цим Кодексом.
За правилами пункту 190.1. статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі – ПК України), базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Базою оподаткування для тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, для яких встановлені максимальні роздрібні ціни, що ввозяться на митну територію України, є максимальна роздрібна ціна таких товарів без урахування податку на додану вартість.
При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Відповідно до статті 272 МК України, ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Статтею 276 МК України визначено, що платниками мита є:
1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом;
2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях;
3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог;
4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу);
5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом;
6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 277 МК України, об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Частиною першою статті 280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита:
1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування;
2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу;
3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.
Відповідно до частини третьої статті 280 МК України, ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування.
Частиною четвертою статті 280 МК України визначено, що ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
За змістом частини п`ятої статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав – членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
При цьому, відповідно до частин першої, п`ятої статті 281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Верховна Рада України Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифікувала Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.
Стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі – Протокол I, до цієї Угоди).
Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Пункт 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I встановлює, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
57. При цьому, за змістом пунктів 1-6 статті 22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена:
(a)……….затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або
(b)……….експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I).
За приписами статті 36 МК України, положення цього Кодексу встановлюють непреференційні правила щодо визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, з метою застосування:
1) ставок мита, правил щодо його справляння до товарів, яким надається режим найбільшого сприяння, крім тарифних пільг (преференцій), встановлених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
2) заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
3) інших заходів відповідно до вимог Світової організації торгівлі, пов`язаних із визначенням країни походження товару.
Країною походження товару вважається країна, в якій:
1) товар був повністю отриманий;
2) товар був підданий останнім економічно обґрунтованим виробничим та технологічним операціям з переробки, що призвели до виробництва нового товару або є важливою стадією виробництва, за умови виконання в цій країні критеріїв достатньої переробки, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Якщо стосовно конкретного товару критерії достатньої переробки не встановлено, застосовується правило, згідно з яким країна походження товару визначається за країною походження використаних при переробці матеріалів з найбільшою вартістю.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон, територія чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Повністю отримані або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються відповідно до законів України, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Частина третя статті 43 МК України встановлює, що сертифікат про походження товару – це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Відповідно до частини восьмої статті 43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.
Частиною дев`ятою цієї статті кодексу передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Згідно з частинами першою, другою статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Відповідно до частини першої статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Отже, у разі митного оформлення товару, що ввозиться з країн Європейського Союзу, платники мита та податків мають право скористатись тарифними преференціями, що передбачено Угодою. 
Проте, застосуванню таких пільг передує дотримання декларантом умов, з якими Угода та Протокол І до неї пов`язує їх застосування. 
За загальним правилом, декларантом подається сертифікат перевезення товару EUR.1, за виключенням випадків, коли може бути подана декларація інвойс, а саме у разі її складення: затвердженим експортером або експортером на будь-яку партію товару, що походить з певної країни, сукупна вартість якого не перевищує 6000 євро.
У спірному випадку, Позивачем під час митного оформлення товару по сплаті ввізного мита за кодом «410» в рамках Регіональної конвенції за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/20917 застосовано ставку ввізного мита у розмірі 10% (СП01 - нараховано умовно) та податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 20%. 
У графі 34 "Код країни походження" Заявлено країну походження Європейський Союз EU на підставі відомостей, наявних у сертифікатах форми EUR.1.
Водночас, уповноваженим органом Федеративної Республіки Німеччина від 02.10.2024 №Z4215 В-В1202 надана документально підтверджена інформація з результатами перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1, та повідомлено, що подані преференційні документи (сертифікати із перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022 №L 621002) є автентичними, але транспортні засоби, перелічені в них, не мають преференційного походження у значенні Доповнення I «Визначення поняття «походження» товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Європейським Союзом і Європейським співтовариством з атомної енергії та його державами-членами, з одного боку та Україною з іншого боку. 
Тому, митний орган дійшов висновку, що митне оформлення товару, здійсненого за МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662, від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107, не можуть бути визнані такими, що мають преференційне походження з Європейського Союзу, та, відповідно, не мають права на тарифну преференцію за кодом преференції «410», відповідно до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України.
Тобто, у спірному випадку надані до митного оформлення документи – сертифікати із перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022 №L 621002 є автентичними, проте уповноваженим органом Федеративної Республіки Німеччина від 02.10.2024 №Z4215 В-В1202 надана інформація про те, що транспортні засоби, перелічені в них, не мають преференційного походження у значенні Доповнення I «Визначення поняття «походження» товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Європейським Союзом і Європейським співтовариством з атомної енергії та його державами-членами, з одного боку та Україною з іншого боку.
За МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662 та від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 окрім сертифікатів з перевезення форми EUR.1, які не підтверджені уповноваженим органом іноземної держави, відсутні інші документи, визначені статтею 43 Митного кодексу України, що підтверджують країну походження товарів. Виходячи з інформації, наданої уповноваженим органом іноземної держави (митним органом Федеративної Республіки Німеччина) підстави для застосування преференційного режиму, відсутні. 
За МД від 18.02.2022 №UA204020/2022/208662 та від 21.02.2022 №UA204020/2022/209107 (згідно додатку 1 до Акта перевірки), окрім сертифікатів з перевезення форми EUR.1, які не підтверджені уповноваженим органом іноземної держави, відсутні інші документи, визначені статтею 43 МК України, що підтверджують країну походження товарів. 
Отже, Рівненська митниця обґрунтовано прийняла оскаржувані ППР №UA204000202539 та №UA204000202540, оскільки під час здійснення перевірки, компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина за результатом процесу перевірки сертифікатів з перевезення повідомлено митні органи України, що після проведення відповідних перевірок встановлено справжність (автентичність) сертифікатів, однак, не вдалось отримати докази преференційного походження товарів у сертифікатах з перевезення товарів.
Уповноваженим органом Федеративної Республіки Німеччина чітко зазначено про те, що транспортні засоби, перелічені в сертифікатах від 14.02.2022 №L 621001 та від 14.02.2022, не мають преференційного походження у значенні Доповнення I «Визначення поняття «походження» товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Європейським Союзом і Європейським співтовариством з атомної енергії та його державами-членами, з одного боку та Україною з іншого боку.
Доказів протилежного Позивачем не надано. 
Позивач також зазначає, що згідно ч. 3 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу. Однак додаткового документу до листа, а саме наказу Рівненської митниці №81 від 26.02.2025, який згадується у листі-повідомленні № 7.13-4/19-03/13-19-1254 від 26.02.2025 Позивач не отримав.
Щодо таких доводів Позивача суд зазначає таке.
За приписами частини першої статті 351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Відповідно до частини третьої статті 351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Частиною четвертою статті 351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
На виконання вказаної вимоги Рівненською митницею було направлено письмове повідомлення про дату початку та місце проведення рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Вказаний лист-повідомлення №7.13-4/19-03/13-19-1254 від 26.02.2025 був вручений та отриманий Позивачем, ТОВ «Фінвей-Україна» за довіреністю 14.03.2025, що підтверджується підписом у графі «Розписка в одержанні».
Суд також зазначає, що редакція частини четвертої статті 351 МК України, яка діяла на момент складення Наказу №81 та формування Повідомлення, не покладала на митний орган обов`язку щодо направлення Позивачу в особі керівника підприємства копії саме наказу на проведення документальної невиїзної перевірки.
Тому, зазначені Позивачем доводи відхиляються судом. 
За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень – ППР №UA204000202539 та №UA204000202540, в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. 
Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінвей-Україна” (вулиця Шевченка, 45, місто Рівне, 33013; код ЄДРПОУ 38945353) до Рівненської митниці (вулиця Соборна, 104, місто Рівне, 33028; код ЄДРПОУ 43958370) про визнання протиправними та скасування рішень – відмовити повністю. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Повний текст рішення складений 10 березня 2026 року 

Суддя       К.М. Недашківська