Єдиний унікальний номер: 378/1395/25 
Провадження № 1-кп/378/11/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року   Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді:             ОСОБА_1 , 
за участю секретаря:     ОСОБА_2 , 
прокурорів      ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого     ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 ,
потерпілої       ОСОБА_8 
представника цивільного відповідача 
ТОВ ТП «Авто»     ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селище Ставище кримінальне провадження 12025110000000714 внесеному до ЄРДР 18 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбок Іршавського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, раніше не судимого, інваліда 3-ї групи, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, за слідуючих обставин.
ОСОБА_5 18.08.2025 близько 12 години 30 хвилин, керуючи автомобілем «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 у зчіпці з напівпричепом «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по автодорозі М-05, сполученням «Київ-Одеса», в напрямку м. Одеса, де на 114 км поблизу с. Гостра Могила Білоцерківського району Київської області в порушення вимог п. 2.3 б), д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду  для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», та вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», діючи з кримінальною, протиправною недбалістю до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, не був уважний, не врахував дорожню обстановку, у встановлених межах не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, втратив контроль керованого ним автомобіля, внаслідок чого допустив виїзд на праве по ходу свого руху узбіччя, де здійснив зіткнення з автомобілем «Citroen С5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який перебував у нерухомому стані на зазначеному узбіччі автодороги.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Citroen С5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми з переломом кісток черепа і руйнуванням речовини головного мозку, від яких загинув на місці події. Його пасажири ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини та хребта, що призвело до шоку, від яких загинула на місці події, малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини та черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до шоку, від яких загинув на місці події.
Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3 б) д) та 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення загибелі кількох осіб.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину визнав повністю, суду показав, що 18.08.2025 в денний час перед обідом він, керуючи автомобілем «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 у зчіпці з напівпричепом «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснював рух по автодорозі «Київ-Одеса» в напрямку м. Одеса, проявив неуважність, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з легковим автомобілем Сітроен, що був припаркований з правої сторони по ходу його руху на узбіччі, якого він не побачив, після чого він вжив заходи до зупинки (автомобіль проїхав ще метрів 100, підійшов до автомобіля Сітроен, який перекинувся, водій якого та два пасажири загинули. Перед зіткненням він керував автомобілем із швидкістю близько 80-85 км другим в складі колони з 4 вантажних автомобілів з дистанцією близько 50 м між фурами, опадів на цей час не було, покриття дороги було сухе, видимість була нормальна. Автомобіль Сітроен, в який він в`їхав, до моменту наїзду він не побачив. За кілька днів до вказаної події він, як водій ТОВ «ТП АВТО» разом з іншими водіями товариства у складі колони, де із одним із водіїв був експедитор, виїхали з м. Яремча Івано-Франківської області в м. Одесу, де забрали на пероні контейнера для ЗСУ, які відвезли та вивантажили в м. Київ, де відпочили. 18.08.2025, коли знову їхали в м. Одесу за контейнерами, сталась зазначена подія. У вчиненому щиро кається.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які стосуються цивільних позовів і документів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно він розуміє зміст тих обставин, які не оспорює, чи є добровільною та істинною його позиція, а також роз`яснив учасникам процесу, що у разі недослідження судом доказів, вони будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не оспорювалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі фактичні обставини справи, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину доведена і його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 вказує на те, що він є інвалідом 3-ї групи з дитинства (т. 2 а. с. 64, 66), на момент скоєння події кримінального правопорушення перебував у цивільно-правових (трудових) відносинах на підставі договору підряду, укладеного з ТОВ «ТП АВТО», раніше не судимий (т. 2 а. с. 120 - 121), на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває (т. 2 а. с. 122), перебуває в цивільному шлюбі, за місцем проживання характеризується позитивно (т. 2 а. с. 58, 59, 60). 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
При призначенні покарання суд враховує високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, так як ОСОБА_5 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки на автошляху у світлу пору доби грубо порушив ПДР України, які він як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб, та внаслідок ДТП, спричиненої діями обвинуваченого настали непоправні тяжкі наслідки у виді смерті трьох осіб на місці пригоди, в т. ч. малолітнього ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, хоча думка потерпілих не є вирішальною у кримінальному провадженні, однак, суд звертає увагу на спільну позицію потерпілих, висловлену ними через їх представника у суді за результатами розгляду справи під час дебатів щодо міри покарання, під час яких він вказав за доцільне призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Враховуючи у сукупності відповідно до п. 3 ч. 1ст. 65 КК України зазначені вище обставини, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості,  яке згідно ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, вчинене з необережності, ставлення обвинуваченого до скоєного, беззаперечне визнання вини, та те, що він жалкує про вчинене, враховуючи обставину, що пом`якшує покарання, суд вважає, що міру покарання ОСОБА_5 слід обрати в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки саме таке покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та відповідає меті, яку повинно нести в собі призначене судом покарання.
Що стосується доводів захисника про можливість призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України, судом не знайдено підстав для такого пом`якшення покарання. На переконання суду призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК України суперечать меті покарання і таке покарання буде явно несправедливим, оскільки виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
По справі потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_8 заявлено цивільний позов (т. 1 а. с. 149 - 157), відповідно до якого потерпілі просять: 
ОСОБА_13 просить стягнути на її користь:
- з ТОВ «ТП АВТО» на її користь моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у зв`язку з смертями дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та онука - малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3 600 000 грн.,
з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» 
- моральну шкоду завдану у зв`язку з смертю дочки ОСОБА_11 , та онука ОСОБА_12 в сумі 400 000 грн.
-шкоду, заподіяну життю дочки та онука у розмірі 1 000 000 грн. 
- щомісячне утримання за втрату годувальника - дочки у розмірі 107 661 грн. 69 коп., довічно,
ОСОБА_8 просить стягнути на її користь:
з ТОВ «ТП АВТО» моральну шкоду завдану у зв`язку із смертю батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1 800 000 грн., 
з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» 
- моральну шкоду завдану у зв`язку із смертю батька ОСОБА_10 в розмірі 200 000 грн.
- шкоду, заподіяну життю батька у розмірі 500 000 грн.,
- витрати на поховання, спорудження надгробних пам`ятників та поминальний обід у розмірі 115 091 грн. 89 коп. 
Ухвалою суду від 05.01.2026 позовну заяву ОСОБА_8 до ПрАТ "Страхова Група «ТАС» в частині вимоги про стягнення на її користь матеріальної шкоди за знищений транспортний засіб за заявою представника потерпілої залишено без розгляду (т. 2 а. с. 244 - 245).
Представник ТОВ «ТП АВТО» ОСОБА_9 цивільний позов позивачів про стягнення моральної шкоди визнала частково, в частині стягнення з товариства на користь кожного з потерпілих по 200000 грн. за кожного загиблого, тобто на користь ОСОБА_8 в сумі 200000 грн. та на користь ОСОБА_13 в сумі 400 000 грн. (т. 3 а. с. 5 зв.).
ПрАТ «Страхова група «ТАС» у своїх запереченнях з доповненнями (т. 2 а. с. 1 - 5, т. 3 а. с. 48 - 51) позовні вимоги ОСОБА_13 визнало частково в сумі 200000 грн., посилаючись на те, що відповідно до ч. 3 ст .25 Закону № 3720 страхове відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у зв`язку із смертю онука, не передбачено. 
Вимогу ОСОБА_13 про стягнення страхової суми за шкоду, заподіяної життю дочки ОСОБА_11 та онука - малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000 000 грн. ПрАТ «Страхова група «ТАС» не визнає, зазначивши, що така вимога грунтується на нерозумінні цивільним позивачем чинного законодавства України, оскільки згідно ч. 1 ст. 14 Закону № 3720 у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону № 3720 загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом. Отже, страхова сума 500 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одну потерпілу особу - це сума в межах якої страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату відповідно до Закону. 
Позовні вимоги ОСОБА_13 про стягнення щомісячного утримання за втрату годувальника, її дочки у розмірі 107 661 грн. 69 коп. довічно ПрАТ «Страхова група «ТАС» визнало частково, а саме в межах 300 000,00 грн., оскільки згідно ч. 3 ст. Закону № 3720 загальний розмір усіх здійснених страхових виплат у зв`язку із смертю ОСОБА_11 не може перевищувати 500 000 грн. страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одну потерпілу особу, а страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю цієї потерпілої має бути виплачене рівними частинами її батькам в розмірі 200 000 грн. Вимоги цивільного позивача в частині, що перевищують страхову суму (ліміт відповідальності страховика) за шкоду, заподіяну смертю потерпілого, відповідно до статі 1194 ЦК України підлягають стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду.
Позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у зв`язку із смертю її батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сумі - 200 000 грн. ПрАТ «Страхова група «ТАС» визнало.
Позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення витрат на поховання та поминальний обід у розмірі 115 091,89 грн. ПрАТ «Страхова група «ТАС» визнало частково в сумі 38 836,63 грн. без врахування витрат на поминальний обід, посилаючись на те, що витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання та з посиланням на те, що залишок суми страхового відшкодування (ліміту відповідальності страховика) за вирахуванням страхової виплати ОСОБА_13 200 000 грн. моральної шкоди завданої у зв`язку з смертю її дочки ОСОБА_11 ; страхової виплати ОСОБА_13 300 000 грн. щомісячного утримання за втрату годувальника; становить 0 (нуль) гривень, а тому 50% ОСОБА_8 про стягнення витрат на поховання, в частині витрат на поховання, спорудження надгробного пам`ятнику ОСОБА_11 , задоволенню не підлягають.
Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення страхової суми за шкоду, заподіяної життю свого батька ОСОБА_10 у розмірі 500 000 грн., ПрАТ «Страхова група «ТАС» зазначає, що вказана вимога грунтується також на нерозумінні цивільним позивачем чинного законодавства України і задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання цивільних позовів ОСОБА_13 та ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Моральна шкода, відповідно до положень, передбачених п.2 ч.2 ст.23 ЦК, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Також під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров”я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).
Суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
У постанові Верховного Суду від 21.04.2022 у справі №748/359/20 (провадження №61-8641св21) зроблено висновок, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Тобто, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.
Приписами ч. 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода,завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При вирішенні цивільного позов потерпілих про стягнення з з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» моральної шкоди на користь ОСОБА_13 , завданої у зв`язку з смертю дочки та онука, в сумі 400 000 грн. та про стягнення на користь ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої у зв`язку із смертю батька, в розмірі 200 000 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.
На момент ДТП, яка сталася 18.08.2025 року, обвинувачений - водій сідлового тягача «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з напівпричепом «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 227361663. Згідно п. 8.1. вказаного Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одну потерпілу особу становить 500 000 грн. (т. 1 а. с. 111 - 113).
На момент настання розглядуваного страхового випадку діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024 (надалі Закон № 3720-ІХ).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 5 Закону № 3720-ІХ).
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 3720-ІХ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно зі умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку зі шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 14 Закону № 3720-ІХ у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону». 
Пунктом 5 Розділу VI. «Прикінцеві та перехідні положення Закону 3720-ІХ до введення в дію частини другої статті 14 цього Закону розмір страхової суми становить: 1) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих осіб: з дня введення в дію цього Закону - 500 тисяч гривень на одну потерпілу особу;
Згідно ч. 3 ст. 20 Закону № 3720-ІХ загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом». 
Отже, страхова сума 500 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одну потерпілу особу - це сума в межах якої страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату відповідно до Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 3720-1Х страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком.
Згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 3720-1Х страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 гривень.
Таким чином, розмір страхової виплати з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, яка підлягає стягненню із страхової компанії на користь кожного із потерпілих станом на момент ДТП 18.08.2025 становить 200 000 грн. (8000 х 25).
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що, кожен із позивачів ОСОБА_13 та ОСОБА_8 має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика у розмірі 25 мінімальних заробітних плат, що становить 200 000 гривень.
Суд погоджується з доводам страховика, що оскільки відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 3720-1Х страхове відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у зв`язку із смертю онука бабі, дідові не передбачено, - позовна вимога ОСОБА_13 до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у зв`язку з смертю її онука задоволенню не підлягає. 
Враховуючи що з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь кожного із позивачів, як зазначено вище, підлягає стягненню моральна шкода у вищевказаному розмірі (по 200 000 грн. на кожного з позивачів), суд вважає, що слід відмовити в задоволенні окремих вимог ОСОБА_13 про стягнення з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» шкоди, заподіяної життю дочки та онука, у розмірі 1 000 000 грн. та вимог ОСОБА_8 про стягнення з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» шкоди, заподіяної життю батька, у розмірі 500 000 грн.. При цьому суд враховує положення ст. 25 Закону № 3720-IX, якою передбачено виключний перелік видів страхової (регламентної) виплати у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи, а саме: 
- виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування (ч. 2 ст. 25 вказаного Закону)
- моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) (ч. 3),
- страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника (ч. 4 ).
При вирішенні вимоги ОСОБА_8 про стягнення на її користь з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» витрат на поховання, спорудження надгробних пам`ятників та поминальний обід в сумі 115 091 грн. 89 коп. суд враховує наступне. 
Згідно ч. 4 ст.25 Закону № 3720 страховик (МТСБУ) здійснює страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. Загальний розмір такої виплати стосовно одного померлого не може перевищувати 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і не залежить від сум, отриманих особою за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та соціальним забезпеченням».
Згідно ст. 8 Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8000 гривень.
Станом на день настання ДТП 12 мінімальних заробітних плат становлять 96 000,00 грн.
Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
На підтвердження витрат на поховання загиблих ОСОБА_8 надано підтвержуючі документи на загальну суму 77673 грн. та надано чеки на придбання товару (продуктів) на поминальний обід в сумі 37 418 грн. 63 коп., а всього на суму 115091 грн. 89 коп. 
На підставі товарного чеку від 21.08.2025 № 16, виданого ФОП ОСОБА_14 позивачкою ОСОБА_8 витрачено на поховання (придбання товарів для поховання - три гроби (два по 7000 грн., один - 5500 грн.), інші ритуальні речі для поховання та послуги авто на загальну суму 43950 грн.. (т. 1 а. с. 180). З них витрати на поховання ОСОБА_11 в сумі 15150 грн. 
Відповідно до товарного чеку № 17 - за підготовку тіл для поховання та зберігання в холоді сплачено кошти в сумі 17000 грн. (т. 1 а. с. 181) З них витрати на поховання ОСОБА_11 в сумі 5666,66 грн. 
Всього сплачено по товарних чеках від 21.08.2025 № 16 та № 17 кошти в сумі 60950 грн. (т. 1 а. с. 180, 181). З них витрати на поховання ОСОБА_11 в сумі 20816,66 грн. 
Крім того, ОСОБА_8 понесено інші витрати на поховання на суму 16723,26 грн., з яких: 
відповідно до Договорів-замовлення на організацію та проведення поховання від 21.08.2025 з Ритуальною службою СКП «Київський крематорій» та від 01.09.2025 з Ритуальною службою СКП «Спецкомбінат ПКПО Лісове кладовище» на поховання померлого ОСОБА_10 (батька ОСОБА_8 - т. 1 а. с. 168, 169) сплачено 4428 грн. 26 коп. (т. 1 а. с. 184, т. 3 а. с. 95 - 96, 97) та 1147 грн. (т. 1 а. с. 185, т. 3, а. с. 103, 107), а всього 5575 грн. 42 коп.;
відповідно до Договорів-замовлення на організацію та проведення поховання з вказаними ритуальними службами від 21.08.2025 та від 01.09.2025 на поховання померлого ОСОБА_12 (рідного брата ОСОБА_8 - т. 1 а. с. 164, 168) сплачено 5007 грн. 26 коп. (т. 1 а. с. 182, т. 3 а. с. 99-100, 101) та до Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО Лісове кладовище» 1147 грн. 16 коп., а всього 6154 грн. 42 коп. (т. 1 а. с. 185, т. 3 а. с.105, 108);
відповідно до Договорів-замовлення на організацію та проведення поховання з вказаними ритуальними службами від 21.08.2025 та від 01.09.2025 на поховання померлої ОСОБА_11 сплачено 3846 (т. 1 а. с. 183, т. 3, а. с. 91, 92, 93) та до Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО Лісове кладовище» 1147 грн. 16 коп., а всього 4993,42 грн. (т. 1 а. с. 185, т. 3 а. с. 103, 106).
Всього витрати на поховання ОСОБА_11 склали 25810,08 грн. 
Суд вважає, що вказані витрати на поховання ОСОБА_10 (батька ОСОБА_8 ) та ОСОБА_12 (рідного брата ОСОБА_8 по батькові) та матері малолітнього ОСОБА_12 - ОСОБА_11 в загальній сумі 77673 грн. 26 підлягають стягненню з ПрАТ "Страхова група "ТАС" відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 3720-ІХ.
Суд не погоджується з доводами ПрАТ "Страхова група "ТАС" щодо необгрунтованості вимог ОСОБА_8 в частині вимоги про стягнення витрат на поховання ОСОБА_11 , оскільки частиною 4 ст. 25 Закону № 3720-ІХ передбачено обов`язок страховика здійснити страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. 
Особою, що здійснила поховання всіх трьох загиблих під час ДТП осіб, в т. ч. і ОСОБА_11 , є позивачка ОСОБА_8 . 
Тому на користь ОСОБА_8 підлягають стягненню всі вищевказані витрати на поховання в загальній сумі 77673 грн. 26 коп.
Позивачкою ОСОБА_8 також надані суду товарні чеки, що підтверджують витрати на проведення поминального обіду в загальній сумі 37 418 грн. 63 коп. (чек від 21.08.2025 на придбання продуктів (товарів) на суму 9616 грн. 13 коп. (т. 1 а. с. 187) та чек з ресторану від 23.08.2025 на поминальний обід на суму 27802 грн. 50 коп., (т. 1 а. с. 186).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.
Проведення поминальних обідів не передбачено Законом України «Про поховання та похоронну справу» та не включено до Мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193, тому дані витрати у зв`язку з тим, що вони проводяться після поховання, не відносяться до витрат до поховання.
Зі змісту статті 2 Закону України «Про поховання і похоронну справу» вбачається, що поховання померлого комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання в розумінні статті 1201 ЦК України. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10.07.2019 (справа № 500/8418/13-ц; провадження №61-6557св18).
З урахуванням викладеного, вимога ОСОБА_8 в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду у сумі 37 418 грн. 63 коп задоволенню не підлягає.
При вирішенні вимоги ОСОБА_13 про стягнення з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» щомісячного утримання за втрату годувальника - дочки у розмірі 107661 грн. 69 коп., довічно суд виходить з наступного.
Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають, зокрема, непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання; шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала, на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні, виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати, годувальника, та інших доходів.
Згідно з ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю загиблої ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а. с. 163), та особою пенсійного віку (т. 1 а. с. 158, 162). Тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника (дочки), як мати, що досягла пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.
ОСОБА_13 просить стягнути шкоду - щомісячне утримання за втрату годувальника - дочки у розмірі 107661 грн. 69 коп., довічно.
При розрахунку шкоди ОСОБА_13 надала податкову декларацію ФОП ОСОБА_11 за 2024 рік (т. 1 а. с. 193 - 196), згідно якої дохід загиблої ОСОБА_11 , як ФОП - платника єдиного податку третьої групи, становив 3875820,76 грн.. Посилаючись на вказаний розмір доходу дочки потерпіла (позивачка) ОСОБА_13 зазначає, що середньомісячний дохід складає 322 985,06 грн. (3870820,76 грн. /12 місяців); на утриманні загиблої ОСОБА_11 , крім неї самої, перебувала ще її малолітній син, який також загинув внаслідок ДТП - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому частка кожного становить 107661,69 грн. (322985,06 грн. : 3).
Поряд з цим, на переконання суду. позивачем не доведено, що середньомісячний дохід ФОП ОСОБА_11 , який остання витрачала на потреби сім`ї, складав саме 322 985,06 грн.
Так, із змісту ст. 1200 ЦК України висновується, що для вирішення питання про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника важливим є з`ясування питання щодо визначення розміру середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.
Проте, із змісту долученої позивачем до позову роздруківки податкової декларації платника єдиного податку третьої групи фізичної особи підприємця ОСОБА_11 за 2024 рік (т. 1 а. с. 193 - 196) вбачається, що дохід останньої у 2024 році склав 3875820,76 грн.
Поряд з цим, дані зазначеної декларації жодним чином не свідчать про те, що доходи ФОП ОСОБА_11 є доходами фізичної особи ОСОБА_15 , які вона витрачала на потреби сім`ї, оскільки загальний оподатковуваний дохід осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, який визначається відповідно до ст. 292 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є рівнозначним чистому оподаткованому доходу, тобто різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).
Більше того, у п. 292.9 ст. 292 ПК України законодавцем наголошується, що доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.
Суд вважає за можливе при розрахунку середньомісячного доходу ОСОБА_11 , застосувати норми Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 632.
Відповідно до п. 9 вказаного Порядку, для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від отриманих (неотриманих) доходів до сукупного доходу за кожний місяць враховується дохід, обчислений у таких розмірах мінімальної заробітної плати станом на кінець періоду, за який враховуються доходи: одного розміру мінімальної заробітної плати - для платників єдиного податку першої групи; двох розмірів мінімальної заробітної плати - для платників єдиного податку другої групи; трьох розмірів мінімальної заробітної плати - для платників єдиного податку третьої та четвертої групи.
Враховуючи, що з поданої декларації вбачається, що ФОП ОСОБА_11 була платником єдиного податку третьої групи, відповідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 грн., - середньомісячний сукупний дохід ОСОБА_11 на кінець 2024 року становив 24000 грн. (8000 х 3).
При цьому суд також враховує, що згідно ч. 3 ст.20 Закону № 3720-1Х загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом».
Як зазначено вище, згідно п. 8.1.2 Поліса № 227361663 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одну потерпілу особу становить 500 000 грн. 
Оскільки на утриманні загиблої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував ще її малолітній син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а. с. 164), який також загинув внаслідок ДТП, - шкода потерпілій ОСОБА_13 має відшкодовуватись у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) загиблої дочки з вирахуванням частки, яка припадала, на неї саму та її сина (24000 грн. : 3 = 8000 грн.).
Таким чином, оскільки із ТОВ "Страхова група "ТАС" підлягає стягненню на користь ОСОБА_13 моральна шкода у розмірі 200000 грн. та враховуючи, що із вказаної страхової компанії на поховання ОСОБА_11 , як зазначено вище, підлягає стягненню на користь ОСОБА_8 , яка здійснила її поховання, в сумі 25 810,08 грн., то з урахуванням встановленого ліміту (500000 грн.) із ТОВ "Страхова група "ТАС" на користь потерпілої ОСОБА_13 підлягає стягненню страхова виплата з відшкодування шкоди по втраті годувальника, завданої смертю дочки, у розмірі 274190 грн. (500 000 - 200 000 - 25810 грн.) Зазначений розмір припадає на 34,27 місяців (34 місяців 8 днів), тобто охоплює період щомісячних платежів за період з 18.08.2025 (дня настання смерті) по 26.06.2028 року,
З вимогами про стягнення суми щомісячних відшкодувань втрати позивачем годувальника за послідуючий період (починаючи з 26.06.2028), яка виходить за межі ліміту відповідальності Страховика, потерпіла ОСОБА_13 має право звернутись до роботодавця (ТОВ "ТП АВТО".
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24 кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону №1961-ІV (що діяв до 1 січня 2026 року), не є обов`язковим.
Порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Відповідно до висновків, викладеним у постановах ВП ВС у справах № 465/4621/16-к від 19 червня 2019 року та № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, заподіювач шкоди, чия відповідальність належно застрахована, несе відповідальність щодо відшкодування шкоди в межах і в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика.
При вирішенні позовних вимог ОСОБА_13 про стягнення з ТОВ «ТП АВТО» на її користь моральної шкоди у зв`язку з смертю дочки та онука - малолітнього ОСОБА_12 в розмірі 3 600 000 грн., та при вирішенні позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення з ТОВ «ТП АВТО» моральної шкоди завданої у зв`язку із смертю батька в розмірі 1 800 000 грн., суд, крім вищевикладеного, суд враховує висновки викладені в постанові  Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі № 182/6265/18.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ (т. 1 а. с. 178 - 179) вантажний сідловий тягач «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з напівпричепом «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_2 належать ТОВ «ТП АВТО».
На момент ДТП обвинувачений - водій сідлового тягача «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , керував ним, перебуваючи у цивільно-правових (трудових) відносинах на підставі договору підряду від 15.08.2025 № 7, укладеного ТОВ «ТП АВТО» з обвинувачем ОСОБА_5 , що підтверджується копією вказаного договору (т. 2 а. с. 177, т. 3 а. с. 88 - 89, 90).
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею у порядку регресу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Виходячи із вищенаведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ТОВ «ТП АВТО» на користь потерпілих суд враховує, що внаслідок винних та протиправних дій обвинуваченого. Потерпіла ОСОБА_13 зазнала непоправної моральної шкоди, яка виражається в безповоротній втраті дочки та малолітнього внука, потерпіла ОСОБА_8 зазнала непоправної моральної шкоди, яка виражається в безповоротній втраті батька. Кожен з потерпілих (позивачів) переніс глибокі моральні страждання у вигляді відчуття горя та непоправної втрати, руйнування звичного способу життя. Втрата рідних людей є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню.
З урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди та об`єму моральних страждань кожного із потерпілих, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яку завдано потерпілій ОСОБА_13 у зв`язку із втратою дочки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього внука ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 2 500 000 грн., потерпілій ОСОБА_8 у зв`язку із втратою батька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сумі 1 000 000 грн.
Оскільки на користь кожного з позивачів підлягає стягненню моральна шкода в сумі 200 000 грн. з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», - з ТОВ «ТП АВТО» підлягає стягненню моральна шкода на користь ОСОБА_13 в сумі 2300000 грн. (2 500 000 - 200 000), на користь ОСОБА_8 в сумі 800 000 грн. (1 0000 000 – 200 000).
Долю речових доказів (транспортних засобів) слід вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, скасувавши арешт накладений на них ухвалами слідчого судді (т. 2 а. с. 107 - 109, 115 - 117).
Оскільки власник автомобіля «Citroen C5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 2 а. с. 40), син останньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (фактичний володілець автомобіля) загинув 18.08.2025 під час ДТП - вказаний автомобіль слід повернути потерпілій ОСОБА_8 (дочці останнього), як фактичному володільцю.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_5 слід стягнути судові витрати на користь держави, пов`язані із проведенням: інженерно-технічної експертизи від 09.09.2025 в сумі 3565,60 грн. інженерно-транспортної експертизи від 25.09.2025 в сумі 8914,00 грн., інженерно-технічної експертизи від 15.09.2025 в сумі 3565,60 грн., а всього 16045,20 грн. (т. 2 а. с. 123, 129, 141).
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу слід залишити у вигляді тримання під вартою, адже він засуджується до позбавлення волі і перебуваючи на волі може ухилятися від суду. Лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання  ОСОБА_5  строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2025 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТП АВТО» на користь ОСОБА_13 2 300 000 (два мільйони триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_13 200000 (двісті тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 274190 (двісті сімдесят чотири тисячі сто дев`яносто) гривень за втрату годувальника за період з 18.08.2025 (дня настання смерті) по 26.06.2028 року.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_13 відмовити. 
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТП АВТО» на користь ОСОБА_8 800 000 (вісімсот тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень та 77673 (сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят три) гривні 26 копійок в рахунок витрат на поховання. 
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів за проведення судових експертиз 16045 (шістнадцять тисяч сорок п`ять) гривень 20 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суд м. Києва від 26.08.2025 на автомобіль «Volvo FHA3C», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зчіпці з напівпричепом «Kogel», реєстраційний номер НОМЕР_4 , вказаний автомобіль з напівпричепом, які знаходяться на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів, що розташований на 4 кілометрі автодороги Біла Церква - Володарка, повернути власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «ТП АВТО».
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суд м. Києва від 26.08.2025 на автомобіль «Citroen C5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вказаний автомобіль, який залишено на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів, що розташований на 4 кілометрі автодороги Біла Церква - Володарка, передати фактичному володільцю потерпілій ОСОБА_8 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя                ОСОБА_1