Справа № 143/1262/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026 року  м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Тітової Т. Л.,
за участю секретаря Затоковенко Т. О.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в місті Погребище Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

встановив:

У грудні 2025 року представник ТОВ «ФК «Сіті колект» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17.01.2023 № 3395422 в розмірі 16 818 грн 19 коп.; судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 17.01.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 3395422. Відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі – 3 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позивальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається на 359 днів, стандартна процентна ставка – 1,99% на день ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на його банківську картку № НОМЕР_1 . 26.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Профіт» було укладено договір факторингу № 26102023, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Профіт» право вимоги за кредитним договором № 3395422. Надалі ТОВ «ФК «Профіт» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Сіті колект» відповідно до договору факторингу від 09.09.2025 № ДО-20250909/001. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату подання позовної заяви утворилася заборгованість у розмірі 16 818 грн 19 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 2 993 грн 30 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками – 13 824 грн 890 коп.; пеня/штрафні санкції: 0.00 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 31.12.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав.
Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки учасники справи не висловили заперечень щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 17.01.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 3395422. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 3 000 грн на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 24 492 грн. Договір підписано відповідачем електронним підписом С610 (а. с. 3-18).
ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на його банківську картку № НОМЕР_1 . Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а. с. 25).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 17.01.2023 № 3395422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.10.2023 загальна заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 16 818 грн 19 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 2 993 грн 30 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом – 13 824 грн 89 коп. (а. с. 20 на звороті – 24).
26.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Профіт» було укладено договір факторингу № 26102023, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «ФК Профіт» право вимоги за кредитним договором від 17.01.2023 № 3395422 (а. с. 28 на звороті – 30).
Надалі ТОВ «ФК Профіт» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Сіті колект» відповідно до договору факторингу від 09.09.2025№ ДО-20250909/001 (а. с. 30 на звороті – 34).
Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 09.09.2025 № ДО-20250909/001 ТОВ «ФК «Сіті колект» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.01.2023 № 3395422 у загальному розмірі 16 818 грн 19 коп., з яких: 2 993 грн 30 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 824 грн 89 коп. – сума заборгованості за процентами.
Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Відповідно до змісту ч. 3 вказаної статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитний договір від 17.01.2023 № 3395422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним та ТОВ «Лінеура Україна» такого правочину, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення свої персональних даних, номера телефону, договір між сторонами не був би укладений, а відтак сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за договором про споживчий кредит, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами вказаного договору, що підтверджується платіжним дорученням.
За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З установлених судом обставин убачається, що отримані та використані позичальником кредитні кошти у добровільному порядку в повному обсязі позивачу не повернуті. У зв`язку з цим позивач має право на судовий захист свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, розмір яких визначено умовами договору. Отже, вимоги позивача в цій частині суд вважає обґрунтованими. 
За положеннями п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України судовим способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі. Тобто заявлена сума боргу може бути стягнута за рішенням суду.
Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
З аналізу наведених положень закону вбачається, що обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, покладається на сторони. Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження наявності правовідносин з відповідачем та обґрунтованості заявлених вимог. Водночас відповідачем не подано доказів на спростування доводів та доказів позивача. За таких обставин підстав сумніватися у достовірності наданих позивачем доказів суд не вбачає.
З установлених судом обставин убачається, що відповідач отримав кредитні кошти однак належним чином їх не повернув та проценти за користування кредитом не сплатив. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що право позивача порушене та підлягає судовому захисту, шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 16 818 грн 19 коп.
Щодо вимог позивача про стягнення з боржника понесених витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 грн, то суд зазначає таке.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Згідно ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Позивач надав на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір від 17.10.2025 № 25 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «ФК «Сіті колект» та адвокатом Бацюк О. В., та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.03.2012 № 691 (а. с. 42 на звороті, 43); заявку про надання правової допомоги від 25.11.2025 № 1109 щодо погодження надання правових послуг щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 9 000 грн (а. с. 45 на звороті), витяг з акта про надання правової допомоги від 26.11.2025 № 1109 щодо погодження надання правових послуг щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 9 000 грн (а. с. 46); додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2025 № 25 (прайс лист) (а. с. 44); платіжну інструкцію від 01.12.2025 № 711 щодо отримання адвокатом Бацюк О. М. оплати правової допомоги згідно з договором від 17.10.2025 № 25 у сумі 65 000 грн (а. с. 45).
Разам з тим суд зазначає, що платіжна інструкція від 01.12.2025 № 711 з призначенням платежу «за оплату правової допомоги згідно з договором від 17.10.2025 № 25» сама по собі не підтверджує факту оплати правничої допомоги саме за складання позовної заяви про стягнення заборгованості для подання до суду за позовом ТОВ «ФК «Сіті колект» до ОСОБА_1 .
У постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 759/17885/19 викладено висновок, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою – п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичної оплати вартості послуг з надання професійної правничої допомоги, зокрема, доказів сплати коштів відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг у вигляді квитанції, платіжного доручення чи іншого платіжного документа на підтвердження оплати правничої допомоги за складання позовної заяви у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Сіті колект» до ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 9 000 грн. 
Разом з тим, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Керуючись статтями 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279, 351, 352, 354 ЦПК України, суд –
ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» заборгованість за кредитним договором від 17.01.2023 № 3395422 в розмірі 16 818 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн 19 коп., з яких: 2 993 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн 30 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 824 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн 89 коп. – сума заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Сторони у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект», код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: пр-т Соборності, 30-А, приміщення (офіс) 321, м. Київ, 02154. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09.03.2026.

Суддя