ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/2185/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М., 
позивача - не з`явились, 
відповідача - Семчишина Р.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 (головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді: Зварич О.В., Скрипчук О.С.)
у справі №914/2185/24
за позовом  ОСОБА_1 
до Львівської крайової організації Української республіканської партії
про визнання недійсним рішення та скасування реєстраційної дії,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1.  ОСОБА_1 (далі за текстом також - ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської крайової організації Української республіканської партії про визнання недійсним рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії, оформленого протоколом від 13.04.2024, та скасування реєстраційної дії №100415107001007215 від 30.04.2024 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що: 
(1) є членом Української республіканської партії, а до 12.04.2024 був головою Львівської крайової організації Української республіканської партії, проте 30.04.2024 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено зміни на підставі протоколу чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії від 13.04.2024, відповідно до якого з 13.04.2024 ОСОБА_1 як голову змінено на ОСОБА_2 ; 
(2) рішення, яке оформлено протоколом від 13.04.2024, є недійсним з огляду на порушення процедури скликання чергової конференції, що призвело до відсутності належним чином визначеної кількості уповноважених делегатів, рішення прийнято за відсутності кворуму та з перевищенням повноважень чергової конференції.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
3. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом від 16.07.2024 за кодом 294156011446, станом на 12.04.2024 ОСОБА_1 був керівником Львівської крайової організації Української республіканської партії.
4. Відповідно до статті 1 Статуту Української республіканської партії, затвердженого установчим з`їздом Української республіканської партії Лук`яненка (протокол від 28.05.2006 №1) з наступними змінами, Українська республіканська партія є політичною партією, створеною колишніми дисидентами - правозахисниками, засновниками та учасниками Української Гельсінської Спілки (УГС), засновниками перших партій і рухів незалежної України - Української республіканської партії (УРП), Народного Руху України за перебудову, борцями за свободу України - вояками Української повстанської армії (УПА), інших національно-визвольних рухів - прихильниками Програми партії, які єднаються навколо української національної ідеї, вважають себе українськими націоналістами та прагнуть продовжувати славні традиції боротьби за свободу й демократію у вільній Українській державі, закладені УПА, УГС, УРП, для реалізації своєї мети та завдань, передбачених цим Статутом і Програмою партії.
5. Діяльність партії поширюється на всю територію України. Партія діє відповідно до Конституції України, законодавства України, цього Статуту та Програми (статті 2, 3 Статуту).
6. Відповідно до пункту 6 статті 41 Статуту центральний секретаріат веде облік організацій партії та їхнього персонального складу.
7. Згідно з пунктом 7 статті 68 Статуту член партії має право висувати та обирати кандидатів, бути обраним до будь-якого виборного органу партії, а також брати участь у керівництві партії в інших формах, передбачених цим Статутом.
8. Порядок зупинення чи припинення членства в партії відбувається шляхом ухвалення керівним органом партії (організації) відповідного рішення з підстав, визначених статтею 72 Статуту (стаття 66 Статуту).
9. Відповідно до статті 72 Статуту членство в партії припиняється, зокрема, внаслідок невиконання рішень керівних органів партії та її організацій; членство припиняється внаслідок грубого порушення, невизнання та невиконання норм Статуту та Програми; членство припиняється внаслідок втрати організаційного зв`язку з партією.
10. Стаття 78 Статуту визначає, що крайовими організаціями партії є її організації в Автономній Республіці Крим, в областях України, у містах Київ та Севастополь. Крайова організація в області складається з районних та міських (міст обласного значення) організацій.
11. Відповідно до статті 81 Статуту керівними органами крайової організації є збори (конференція), рада та провід. Найвищим керівним органом крайової організації є збори (конференція). Збори (конференції) бувають чергові та позачергові. Чергові збори (конференція) скликаються радою крайової організації не рідше одного разу на рік. Чергові та позачергові збори (конференція) скликаються за рішенням ради чи проводу крайової організації або на вимогу не менше 1/3 організацій, які безпосередньо входять до її складу, що підтверджується відповідними рішеннями зборів (конференцій) цих організацій. Збори (конференція) можуть також бути скликані за рішенням керівних органів партії.
12. Делегати чергових зборів (конференцій) крайової організації обираються черговими зборами (конференціями) місцевих організацій. Норми представництва делегатів зборів (конференцій) місцевих організацій встановлюються радою крайової організації. Делегатами зборів (конференцій) крайової організації обов`язково повинні бути: голова крайової організації, голови місцевих організацій, що входять до складу цієї крайової організації, секретар крайової організації, голова контрольно-ревізійної комісії крайової організації. Делегатами позачергових зборів (конференцій) є делегати попередніх чергових зборів (конференцій) (стаття 82 Статуту).
13. Відповідно до статті 83 Статуту збори (конференція) крайової організації є чинними (правоспроможними) за умови реєстрації для участі в них не менше 2/3 обраних делегатів.
14. Чергові збори (конференція) крайової організації, визначають кількісний склад ради, обирають її членів (крім тих членів ради, які в ходять до її складу за посадою) терміном до 3 років та відкликають їх у разі необхідності; приймають інші рішення, спрямовані на реалізацію положень Статуту та Програми, в порядку й у спосіб, передбачені цим Статутом (пункти 2, 18 статті 84 Статуту).
15. Згідно зі статтею 87 Статуту рішення ради ухвалюються більшістю голосів членів ради, присутніх на засіданні.
16. Відповідно до пункту 3 статті 88 Статуту рада крайової організації обирає зі свого складу, на термін повноважень ради, голову крайової організації, його заступників та секретаря крайової організації та може відкликати їх у разі необхідності.
17. Рада крайової організації скликає збори (конференції) відповідної крайової організації, встановлює норми представництва на них місцевих організацій, які входять до складу даної крайової організації (пункт 8 статті 88 Статуту).
18. Згідно зі статтею 91 Статуту голова крайової організації обирається радою більшістю голосів від загального складу ради на термін повноважень ради. Якщо жодна з висунутих кандидатур - членів партії - не набрала більше половини голосів, то проводиться повторне голосування по двох претендентах, які набрали найбільше голосів. Головою крайової організації стає претендент, який набрав за результатами повторного голосування більшу кількість голосів.
19. Відповідно до пункту 1 статті 92 Статуту голова крайової організації організовує та здійснює керівництво діяльністю крайової організації, звітує перед нею, представляє її в центральних керівних органах та за посадою входить у центральну раду. Голова крайової організації скликає збори (конференції) засідання ради та проводу крайової організації, організує підготовку та головує на них (пункт 5 статті 92 Статуту).
20. 13.04.2024 відбулась чергова конференція Львівської крайової організації Української республіканської партії, на якій було прийнято рішення, які оформлені протоколом від 13.04.2024.
21. 30.04.2024 про вищевказане рішення за №1004151070010017215 було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
22. Згідно з протоколом від 13.04.2024, який подано реєстратору для державної реєстрації, кількість обраних делегатів - 33 особи, присутні - 22 особи.
23. Відповідно до списку для участі у конференції зареєстровано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (підпис про реєстрацію відсутній), ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . 
24. У вказаному списку також зазначено, що станом на 15.04.2024 до складу ЛКО УРП відповідно до статуту партії безпосередньо входять 19 місцевих організацій, 14 - районних та 5 міських міст обласного значення - за попереднім адміністративно-територіальним поділом Львівської області. Конференція скликана на попередню вимогу семи організацій, що становить більш як третину загальної кількості.
25. На порядок денний конференції було винесено такі питання:
1. Звіт ради Львівської крайової організації Української республіканської партії.
2. Звіт контрольно-ревізійної комісії Львівської крайової організації Української республіканської партії.
3. Про приведення структури Львівської крайової організації Української республіканської партії у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою Львівщини.
4. Вибори ради Львівської крайової організації Української республіканської партії.
5. Вибори проводу Львівської крайової організації Української республіканської партії.
6. Вибори голови, заступника голови та секретаря Львівської крайової організації Української республіканської партії.
7. Вибори голови і членів контрольно-ревізійної комісії Львівської крайової організації Української республіканської партії.
8. Різне.
26. За результатами голосування по 6-му питанню порядку денного головою Львівської крайової організації Української республіканської партії обрано ОСОБА_2 . Підсумки голосування: "за" - 16, "проти" - 1, "утримався" - 1.
27. Згідно з листом Центрального секретаріату Української республіканської партії від 14.01.2025 за вих. №16-13 ОСОБА_13 звільнено зі складу партії 18.05.2019, ОСОБА_4 та ОСОБА_25 виключено зі складу партії 26.03.2021, інформація про перебування ОСОБА_17 в складі партії відсутня.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
28. Господарський суд Львівської області рішенням від 30.01.2025 у справі №914/2185/24 позов задовольнив; визнав недійсним рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії, оформлене протоколом від 13.04.2024; скасував реєстраційну дію за №1004151070010017215 від 30.04.2024 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Стягнув з Львівської крайової організації Української республіканської партії на користь ОСОБА_1 6 056 грн судового збору.
29. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що:
(1) у статуті партії відсутні положення, які дозволяють зборам (конференції) крайової організації ухвалювати рішення щодо обрання голови, заступника голови та секретаря крайової організації, а також ухвалювати рішення щодо інших питань, які належать до компетенції ради крайової організації. Відтак, обрання на черговій конференції, результати проведення якої були оформлені протоколом від 13.04.2024, голови, заступника голови та секретаря крайової організації суперечить положенням Статуту, відповідні рішення прийняті з перевищенням повноважень;
(2) визнання недійсними оскаржуваного рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії в судовому порядку мають наслідком подальше скасування запису про відповідну реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки таке призведе до відображення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань недостовірних даних. 
30. Щодо підвідомчості такої категорії спорів господарським судам суд першої інстанції зазначив, що дотримується правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №916/1748/21, та вважає, що оскаржувані рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії зачіпають як права позивача щодо здійснення діяльності з управління юридичною особою як членом та учасником керівного органу (його керівником) такої юридичної особи, так і процедуру прийняття такого рішення, що не можна вважати внутрішньостатутною діяльністю об`єднання.
Визнання недійсним такого рішення у цьому випадку не є втручанням у внутрішньостатутну діяльність даного об`єднання, а лише націлене на відновлення порушеного права позивача, захист якого йому гарантує Конституція та Закони України.
31. Західний апеляційний господарський суд постановою від 21.10.2025 рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2025 у справі №914/2185/24 скасував. Провадження у справі №914/2185/24 закрив.
32.  Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у цій справі, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції помилково вирішив цей спір за правилами господарського судочинства, врахувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21, правовідносини в якій не є релевантними зі справою №914/2185/24, так як у справі №916/1748/21 підставою заявлених вимог було виключення з політичної партії, що може складати порушення свободи об`єднання, а в цьому конкретному випадку позивач з партії не виключений, і з роботи не звільнений, його просто не обрано керівником організації на черговий термін. Враховуючи публічно-правовий характер правовідносин у цій справі, спір належать до адміністративної юрисдикції та має вирішуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС).
33. Вказані висновки суду апеляційної інстанції обумовлені тим, що:
(1) внутрішні рішення політичних партій (рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії) належать до внутрішньопартійних відносин, які регулюються Законом України "Про політичні партії в Україні" та Статутом партії. Це не є господарською діяльністю, а є громадсько-політичними відносинами;
(2) контроль за статутом або хартією партії повинен насамперед бути внутрішнім, тобто здійснюватися членами партії. Що стосується зовнішнього контролю, члени партії повинні мати доступ до суду у випадку, якщо вони вважають, що рішення партійного органу порушує її статут. Однак, у цьому випадку не використаний жодний механізм внутрішньопартійного контролю;
(3) якщо порушення стосується прав людини чи законності, оскарження можливе в адміністративному суді (за КАС), оскільки політичні партії є суб`єктами публічного права (порушення процедур проведення зборів, дискримінація тощо). Партія не є комерційною структурою, а являється громадським об`єднанням
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи 
34.  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
35. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК), зазначаючи, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21, щодо застосування пункту 13 частини першої статті 20 ГПК.
36. Доводи скаржника зводяться до того, що:
(1) публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг, тоді як партія не здійснює публічно-владних управлінських функцій, не надає адміністративних послуг;
(2) суд першої інстанції цілком правильно дотримався правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21, пункти 30-31, 35-52 якої скаржник цитує за змістом касаційної скарги.
37. За текстом касаційної скарги скаржник також зазначає, що витрати на правову допомогу в суді касаційної інстанції складають 6 000 грн, з огляду на що просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн та судовий збір в сумі 12 112 грн.
38. Львівська крайова організація Української республіканської партії подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, вказуючи, зокрема, на те, що: 
(1) оскаржувана постанова відповідає нормам права; 
(2) претензії позивача є безпідставними, а подання ним позову є нічим іншим як втручанням у статутну діяльність організації.
Позиція Верховного Суду
39. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції, якою останній скасував рішення суду першої інстанції про задоволення позову та закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства), так як вважав, що спір у цій справі належать до адміністративної юрисдикції та має вирішуватися за правилами КАС.
40. У контексті висновків суду апеляційної інстанції щодо закриття провадження у цій справі (пункти 33-34 цієї постанови) та доводів касаційної скарги (пункт 37 цієї постанови) в межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження (пункт 36 цієї постанови), під час касаційного перегляду оскаржуваної постанови підлягає з`ясуванню питання щодо юрисдикції спору у цій справі про визнання недійсним рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії та скасування реєстраційної дії, зокрема з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21.
41. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі за текстом - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
42. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) суд, "встановлений законом", має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.
43. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частини перша, третя статті 124 конституції України).
44. Частина перша статті 125 Конституції України визначає, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
45. За змістом частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
46. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
47. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20, від 02.08.2023 у справі №925/1741/21.
48. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
49. Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК, пункт 3 частини першої якої передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
50. Зміст цієї норми свідчить, що перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, охоплює, зокрема, спори, пов`язані з управлінням юридичною особою.
51. При цьому Суд враховує, що при визначенні предметної юрисдикції справ судам необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
52. Як зазначалось, визначаючи юрисдикцію спору у цій справі про визнання недійсним рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії та скасування реєстраційної дії, суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків, зокрема в аспекті наявності/відсутності підстав для врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21.
53. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у цій справі, вважав, що суд першої інстанції помилково вирішив цей спір за правилами господарського судочинства, врахувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21, правовідносини в якій не є релевантними зі справою №914/2185/24, так як у справі №916/1748/21 підставою заявлених вимог було виключення з політичної партії, що може складати порушення свободи об`єднання, а в цьому конкретному випадку позивач з партії не виключений, і з роботи не звільнений, його просто не обрано керівником організації на черговий термін. 
54. Проаналізувавши зміст постанови Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №916/1748/21 у контексті наведених висновків апеляційного суду, Суд вважає такі (висновки) помилковими з огляду на таке.
55. У цій справі №914/2185/24, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії та скасування реєстраційної дії, позивач, серед іншого, стверджує, що він як член Української республіканської партії та голова Львівської крайової організації Української республіканської партії вважає порушеним своє право бути обраним до ради Львівської крайової організації Української республіканської партії та головою останньої, а також право брати участь у зборах (конференції) Львівської крайової організації Української республіканської партії.
56. У справі №916/1748/21, заявляючи, зокрема, вимоги про визнання протиправними та скасування розпорядження голови політичної партії, якими позивача було звільнено від виконання обов`язків голови обласної організації політичної партії та припинено його членство в партії, про визнання протиправними та скасування протоколів позачергової конференції організації, якими позивача було звільнено від виконання обов`язків голови обласної організації політичної партії та припинено його членство, позивач, серед іншого, вказував на протиправність усунення його від виконання обов`язків керівника обласної організації політичної партії.
57. Про те, що підставою позовних вимог у справі №916/1748/21 були не лише обставини виключення позивача з політичної партії, як помилково зазначив апеляційний суд, свідчать також висновки Верховного Суду, викладені у пунктах 49-51 цієї постанови про те, що:
"49. Зважаючи на викладене, Верховний Суд не погоджується з висновками судів, що законність рішення щодо звільнення позивача від виконання обов`язків голови обласної організації політичної партії та припинення його членство в партії не може бути перевірена в судовому порядку. Таке обмеження доступу до суду не узгоджується з частиною третьою статті 8 Конституції України, яка визначає, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. У даному випадку право громадян України на свободу об`єднання у політичні партії гарантується статтею 36 Конституції України. Тому примусове обмеження (припинення) такого членства підлягає судовому контролю. 
50. Оскільки інше не передбачено законом, такий спір, як і всі спори з іншими громадськими об`єднаннями, підлягають розгляду в господарських судах, як спори, що пов`язані з управлінням і є наближеними до корпоративних. 
51. Норма частини третьої статті 4 Закону України "Про політичні партії" не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист у спірних правовідносинах.".
58. При цьому Суд звертає увагу, що такі висновки Верховного Суду, який не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що законність, зокрема, рішення щодо звільнення позивача від виконання обов`язків голови обласної організації політичної партії не може бути перевірене в судовому порядку та вважав, що такий спір (без конкретизації про те, що лише спір у частині припинення членства в партії), як і всі спори з іншими громадськими об`єднаннями, підлягають розгляду в господарських судах, як спори, що пов`язані з управлінням і є наближеними до корпоративних, не можна розглядати безвідносно до того, з чого виходив Верховний Суд, виснуючи про відповідне.
59. Вказуючи про помилкове вирішення судом першої інстанції спору у цій справі №914/2185/24 за правилами господарського судочинства з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21, правовідносини в якій апеляційний суд вважав нерелевантними до правовідносин у цій справі, останній безпідставно не врахував, що Верховний Суд у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21 зазначив, що при вирішенні спору щодо припинення членства в партії та припинення повноважень одного з органів управління партії необхідно застосовувати підхід, визначений Великою Палатою Верховного Суду у постановах:
від 26.02.2020 у справі №750/3192/14, в якій Велика Палата Верховного Суду вирішила, що позивач як член адвокатського об`єднання є носієм корпоративних прав, а відносини між ним і відповідачем щодо членства в адвокатському об`єднанні, діяльності останнього та його припинення, є корпоративними.
Адвокатське об`єднання є юридичною особою, а спір стосується, зокрема, членства у ньому та пов`язаних з членством прав позивача, який оскаржив управлінські рішення загальних зборів і президії цього об`єднання. Отже, ці вимоги пов`язані зі здійсненням позивачем корпоративних прав й оцінкою діяльності органів управління адвокатського об`єднання. Вирішення спору за такими вимогами належить до юрисдикції господарського суду згідно з пунктом 4 частини першої статті 12 ГПК у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду (31.03.2014);
від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від власного правового висновку щодо юрисдикції спорів між членами громадської організації та громадською організацією з приводу визнання недійсним рішення загальних зборів щодо припинення повноважень одного з органів управління цією організацією, визначивши, що такі спори підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.
60. Крім цього суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що з огляду на положення частини третьої статті 4 Закону України "Про політичні партії в Україні", відповідно до яких втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється, за винятком випадків, передбачених цим Законом, Верховний Суд у наведеній постанові врахував, що:
(1) подібне правове регулювання містить і Закон України від 22.03.2012 №4572-VI "Про громадські об`єднання", частина третя статті 3 якого визначає, що самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об`єднання, крім випадків, визначених законом;
(2) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 справі №750/3192/14 дійшла висновку, що відсутні підстави для застосування висновків Конституційного Суду України, сформульованих у його рішенні від 23.05.2001 №6-рп/2001, оскільки на відміну від чинного, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) 1963 року передбачав категорії скарг на рішення та дії, які непідвідомчі судам. Так, абзац п`ятий статті 248-3 цього Кодексу встановлював непідвідомчість судам скарг на акти і дії об`єднань громадян, які відповідно до закону, статуту (положення) належали до їх внутрішньо-організаційної діяльності або їх виключної компетенції. Конституційний Суд України на підставі статті 8 Закону України "Про об`єднання громадян" від 16.06.1992 дійшов висновку про конституційність зазначеного припису процесуального закону з огляду на неможливість втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб у здійснювану в рамках закону діяльність об`єднань громадян. Велика Палата Верховного Суду брала до уваги, що ЦПК в редакції, чинній на час звернення з позовом, а також ЦПК у редакції, чинній на час вирішення справи касаційним судом, не встановлюють такого чіткого обмеження як те, що було передбачене в абзаці п`ятому статті 248-3 ЦПК 1963 року;
(3) Велика Палата Верховного Суду також зробила висновок, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись у порядку господарського судочинства (постанова від 06.04.2021 у справі №910/4998/20).
61. Враховавши вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду у справах №750/3192/14, №127/21764/17 у спорах щодо об`єднання громадян; рівність всіх об`єднань громадян перед законом (частина п`ята статті 36 Конституції України); неподібність правовідносин, що виникли у справах №916/1748/21 та №761/3540/20 (ухвала від 26.01.2022); відсутність у законі прямої заборони на звернення до суду, а також зважаючи на положення частини другої статті 124 Конституції України в редакції Закону України від 02.06.2016 №1401-VIII щодо поширення юрисдикції судів на будь-який юридичний спір, Верховний Суд у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21 дійшов висновку, що у справі, що переглядається, відсутні підстави для застосування висновків Конституційного Суду України, сформульованих у його рішенні від 23.05.2001 №6-рп/2001 (пункт 37 відповідної постанови).
62. Також у аспекті того, що такий спір, як і всі спори з іншими громадськими об`єднаннями, підлягають розгляду в господарських судах, як спори, що пов`язані з управлінням і є наближеними до корпоративних, апеляційний суд не врахував, що в указаній постанові Верховний Суд звертав увагу на таке:
"42. З огляду на те, що виключення з партії може складати порушення свободи об`єднання за статтею 11 Конвенції, Верховний Суд вважає, що у даному випадку необхідно окремо розглянути питання, чи має позивач оскаржувати законність рішення політичної Партії щодо позивача, як члена Партії та керівника Організації Партії, у розумінні статті 6 Конвенції.
43. Зважаючи на те, що відповідно до частини першої статті 314 ЦК України право на об`єднання як у політичні партії, так і громадські організації, є особистим немайновим правом на свободу об`єднання, а стаття 11 Конвенції захищає право об`єднуватися у політичні партії як складову загальної свободи зборів та об`єднань, виключення з партії може складати порушення свободи об`єднань відповідного члена, колегія суддів вважає, що у вирішенні цього питання має застосовуватися однаковий підхід щодо можливості доступу до суду, якщо інше прямо не визначено законом, і таке відповідає критерію "необхідно у демократичному суспільстві".
44. Відповідно до статті 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.
45. Європейська комісія за демократію через право (Венеційська комісія) з 1990 року є дорадчим органом Ради Європи, який з погляду сучасного розуміння принципів європейського конституціоналізму надає висновки про відповідність їм проектів актів конституційного законодавства держав-учасниць Ради Європи, а також розробляє стандарти рекомендаційного характеру ("saft law").
46.Так, у пункті 32 Кодексу належної практики щодо політичних партій, що ухвалений Венеціанською Комісією на 77 пленарній сесії (Венеція, 12-13 грудня 2008 року), роз`яснено, що як внутрішня норма статут також має дуже важливу функцію встановлення дисциплінарних процедур, які можуть впливати на права членів. У випадках недотримання цих вимог чи серйозного порушення партійного регулювання можуть застосовуватися дисциплінарні заходи, найсуворішою з яких є виключення з партії. Ці заходи повинні керуватися процедурою, встановленою у статуті партії, з повагою до права на захист. Для того щоб усунути будь-яке враження сваволі, важливим елементом є існування механізму оскарження. Це служить забезпеченню необхідної узгодженості у поглядах майбутніх членів та самої партії.
47. Далекосяжна автономія політичних партій є наріжним каменем свобод зібрань та об`єднань, а також свободи вираження поглядів, що захищені Європейською Конвенцією з прав людини. Як ствердив Європейський Суд з прав людини, Конвенція вимагає, щоб втручання у здійснення цих прав було оцінене мірою того, "що необхідне демократичному суспільству". Зокрема, контроль за статутом або хартією партії повинен насамперед бути внутрішнім, тобто здійснюватись членами партії. Що стосується зовнішнього контролю, члени партії повинні мати доступ до суду у випадку, якщо вони вважають, що рішення партійного органу порушує її статут. Загалом, судовому контролю за партіями повинна надаватися перевага над контролем з боку виконавчої влади (CDL-AD (2002) 17; пункт 24). 
48. Венеційська комісія і Бюро демократичних інститутів і прав людини у Спільному висновку щодо відповідності міжнародним демократичним стандартам проєкту закону про внесення змін до Закону України "Про політичні партії в Україні" від 23 березня 2021 року також вказала, що контроль над статутом партії має здійснюватися всередині партії її членами. Зовнішній контроль може існувати у формі доступу до суду для членів партії, які вважають, що рішення партійного органу порушує статут. Однак загалом варто надавати перевагу судовому контролю над політичними партіями перед контролем виконавчої влади (CDL-AD(2021)003; пункт129).".
63. Тоді як суд першої інстанції, зазначивши про дотримання правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.07.2022 у справі №916/1748/21, обґрунтовано вважав, що:
(1) оскаржувані рішення чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії зачіпають як права позивача щодо здійснення діяльності з управління юридичною особою як членом та учасником керівного органу (його керівником) такої юридичної особи, так і процедуру прийняття такого рішення, що не можна вважати внутрішньостатутною діяльністю об`єднання; 
(2) цей позов подано на захист права позивача на участь у діяльності органу управління Львівської крайової організації Української республіканської партії, реалізації ним права бути керівником цього органу, а також реалізації його права як учасника контролю за правомочністю прийняття рішень Львівською крайовою організацією Української республіканської партії;
(3) визнання судом недійсними рішень чергової конференції Львівської крайової організації Української республіканської партії у даному випадку не є втручанням у внутрішньостатутну діяльність цього об`єднання, а лише націлене на відновлення порушеного права позивача, захист якого йому гарантує Конституція та Закони України.
64. Зазначаючи про те, що спір у цій справі належить до адміністративної юрисдикції та має вирішуватися за правилами КАС з огляду на публічно-правовий характер правовідносин у цій справі, суд апеляційної інстанції жодним чином не обґрунтував свої висновки, зокрема в аспекті процитованих ним безвідносно до суті, змісту та характеру спірних у цій справі правовідносин норм частини першої статті 2 (визначення термінів, а саме завдання адміністративного судочинства), пунктів 1-2, 7 частини першої статті 4 (адміністративна справа, публічно-правовий спір, суб`єкт владних повноважень). Суд не зазначив, у чому саме в розумінні КАС полягає публічно-правовий характер правовідносин у цій справі та які публічно-владні управлінські функції визначають відповідача як суб`єкта публічного права (суб`єкта владних повноважень) у спірних у цій справі правовідносинах з позивачем.
65. З огляду на наведене, Суд вважає, що в апеляційного суду були відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства), зокрема з огляду на викладені у постанові 12.07.2022 у справі №916/1748/21 висновки Верховного Суду про те такий спір (у тому числі спір про законність рішення щодо звільнення позивача від виконання обов`язків голови обласної організації політичної партії), як і всі спори з іншими громадськими об`єднаннями, підлягають розгляду в господарських судах як спори, що пов`язані з управлінням і є наближеними до корпоративних.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
66. Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
67. Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
68. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, Суд вважає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції належить скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, а саме для перегляду справи по суті заявлених позовних вимог в межах вимог та доводів апеляційної скарги, з огляду на що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат
69. Відповідно до статті 129 ГПК у зв`язку із скасуванням оскаржуваної постанови апеляційного суду та передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, судові витрати у справі, в тому числі понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції (витрати на оплату судового збору та правничої допомоги), підлягають розподілу за результатами вирішення спору по суті.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.Постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі №914/2185/24 скасувати.
3.Справу №914/2185/24 передати для продовження розгляду до Західного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко 

В.І. Студенець