КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року справа № 340/4596/25
провадження № 2-ап/340/93/25 

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов  ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах і інтересах неповнолітніх та малолітніх дітей -  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , до Виконавчого комітету Світловодської міської ради (далі - Комітет), Служби у справах дітей Світловодської міської ради (далі - Служба) (треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_5 і  ОСОБА_6 ) про визнання протиправним і скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, що діє у власних інтересах і інтересах неповнолітніх та малолітніх дітей, звернулася до суду зі заявою до відповідачів про визнання протиправним і скасування рішення Комітету від 22 березня 2024 року №232 про надання дозволу третім особам (співвласникам об`єкту нерухомості) на укладення між собою договору дарування частини квартири    АДРЕСА_1 . 
Пояснила, що рішення Комітету дозволило третім особам укласти договір дарування частки квартири, за яким частка одного з них значно збільшилась, що поставило під сумнів житлові права її дітей.
Стверджує, що загроза житловим правам дітей полягає у тому, що  ОСОБА_6 може у будь-який час звернутися до суду з позовом про припинення її права власності на житло, внаслідок чого висилять разом з дітьми. 
Зазначила, що триває судовий процес про її і дітей вселення у квартиру, оскільки  ОСОБА_6 обмежила у праві користування житлом, змінивши дверні запори. 
Відповідачі заперечили стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.239-246, Том 2 а.с.41-49).
Пояснили, що дозвіл на дарування частки одного співвласника нерухомості іншому не порушує житлові права дітей, які зареєстровані у цій же квартирі, так як їх мати є ще одним співвласником.
Ненадання ж дозволу обмежувало би право власності (розпорядження). 
Треті особи не висловили відношення стосовно предмету позову, будучи належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі (Том 2 а.с.56-57)
08 липня 2025 року суд відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі, роз`яснивши про право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства (Том 1 а.с.98-99).
18 вересня 2025 року Третій апеляційний адміністративний суд скасував ухвалу суду першої інстанції і повернув справу для продовження розгляду (Том 1 а.с.158-159).
09 грудня 2025 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (Том 1 а.с.231-232). 
Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так,  ОСОБА_1 - мати  ОСОБА_2 (2009 року народження),  ОСОБА_3 (2011 року народження),  ОСОБА_4 (2013 року народження) (Том 1 а.с.12-14).
Матір і діти зареєстровані за таким адресом: квартира    АДРЕСА_1 (Том 1 а.с.206).
За цим адресом зареєстровані і треті особи (Том 1 а.с.206). 
Співвласниками квартири є  ОСОБА_1 (3/8 частки); ОСОБА_5 (3/8 частки),  ОСОБА_6 (1/4 частка) (Том 1 а.с.45-46, 53).
ОСОБА_1 і  ОСОБА_6 - сестри, а ОСОБА_5 - їх батько. 
08 квітня 2024 року ОСОБА_5 подарував  ОСОБА_6 3/8 частки квартири (Том1 а.с.187).
У правочині зазначено, що Комітет надав дозвіл на його укладення, враховуючи, що в квартирі зареєстровані і проживають діти. 
Рішенням Комітету від 22 березня 2024 року №232 третім особам надано дозвіл на укладення договору дарування (Том 1 а.с.189).
Про існування правочину і дозволу позивачка дізналася 23 квітня 2025 року під час розгляду цивільної справи про порядок користування житлом (Том 1 а.с.27-30).
Позов подано до суду 01 липня 2025 року (Том 1 а.с.1-10).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи. 

Перш за все,  ОСОБА_1 не пропустила 6-ти місячного строку звернення до суду, який встановлено приписами частини 2 статті 122 КАС України, оскільки про існування дозволу дізналася 23 квітня 2025 року.
Позивачка стверджує, що, надавши дозвіл, відповідачі порушили її і дітей житлові права.
Такий висновок не ґрунтується на законі з таких підстав. 
Так, договір дарування нотаріально посвідчений.
Отже, нотаріус роз`яснив третім особам, що укладенню правочину передує отримання дозволу органу опіки і піклування, оскільки в квартирі зареєстровані і проживають діти  ОСОБА_1 . 
Приписами частини 1-4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (далі - Закон) (в редакції на час спірних правовідносин) передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.
Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається.
Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Отже, органи опіки і піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав дитини.
Тому ними видається дозвіл за зверненням батьків і осіб, які їх замінюють. 
Приписами частини 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон 2) (в редакції на час спірних правовідносин) визначено, що батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України. 
Приписами пункту 3 частини 2 статті 177 СК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) або опікун малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є малолітня дитина. 
Приписами частини 3 статті 18 Закону 2 встановлено, що органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. 
Отже, органи опіки і піклування здійснюють контроль відносно батьків (усиновлювачі) або осіб, які їх замінюють, за дотриманням житлових прав дитини. 
Тому ними видається дозвіл за зверненням таких осіб. 
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що приписи частини 3-4 Закону узгоджуються зі сукупністю приписів частини 3 статті 17, частини 3 статті 18 Закону 2 і пункту 3 частини 2 статті 177 СК України. 
Сторони правочину (треті особи) не відносяться до осіб, контроль за якими здійснюють орган опіки і піклування стосовно дотримання житлових прав дітей ОСОБА_1 . 
Тому дозвіл органу опіки і піклування, який оформлено рішенням Комітету, не породжує жодних прав та обов`язків ні для кого.
Отже, договір дарування міг бути укладений без дозволу органу опіки і піклування. 
Приписами частини 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Приписами частини 2 статті 18 Закону 2 визначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Надання дозволу і укладення договору дарування частки квартири не призвело до втрати позивачкою права власності на житло.
Тому ні вона, ні її діти не втратили право користування квартирою.
Збільшення частки власності одного зі співвласників нерухомості не обмежує іншого власника і членів його сім`ї у праві користування. 
Отже, у задоволенні позову належить відмовити.
Сторони не понесли судових витрат (Том 1 а.с.231-232).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ