Справа № 201/11697/25
Провадження № 2-о/201/35/2026

РІШЕННЯ
Іменем України 
03 квітня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Покопцевої Є.О.,
за участю заявниці ОСОБА_1 , 
представника заявниці – адвоката Кострицької М.В.,
представника заінтересована особа – Зінченка С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - Міністерство оборони України) про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст заяви

Заявниця ОСОБА_1 з серпня 2019 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу. З серпня 2019 року родина проживала по місцю реєстрації ОСОБА_1 , з жовтня 2021 по 30.06.2022 - у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а з липня 2022 знову стали проживати за місцем реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить матері заявниці ОСОБА_3 . Разом з ними проживала і донька заявника від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За час сімейного життя вони дбали один про одного, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, були поєднані спільним побутом, разом відпочивали та відзначали спільні свята, а друзі, сусіди сприймали їх як родину, мали рівні взаємні права та обов`язки подружжя.
Інших шлюбів за період їхнього проживання зареєстровано не було.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України ОСОБА_2 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом по мобілізації 06.08.2024. Після призову на військову службу ОСОБА_2 продовжував дбати про родину.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в лікарні від набутих травм внаслідок скиду СЗП з ворожого БПЛА в районі населеного пункту Залізничне, Пологівського району, Запорізької області. Смерть пов`язана з захистом Батьківщини. Сповіщення сім`ї за № 34/16/2866 отримала ОСОБА_1 . 
Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу надасть заявниці можливість реалізувати соціально-економічні права, зокрема із отриманням соціальних виплат, грошової компенсації (допомоги) у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , а також надання статусу сім`ї загиблого захисника. Крім того, встановлення вказаного факту необхідно заявнику для вжиття заходів щодо подальшої реалізації права на отримання грошової компенсації (допомоги) у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , на підставі п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Предмет вимог заяви

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше п`яти років, а саме з серпня 2019 до дня його смерті.

Пояснення заінтересованої особи

Верховний Суд в постанові від 21.02.2024 по справі № 303/5724/22 визначив правову позицію, що між заявником та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вказане Міністерство не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Тобто, лише між отримувачами допомоги може виникнути спір про право.
Міністерство оборони України не було стороною зазначених в заяві цивільних (сімейних) правовідносин, тому надати докази щодо підтвердження або спростування викладених обставин не має можливості.
Міністерство оборони України відповідно до ст. ст. 16, 16-1 – 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначає одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), — гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно ст. 16-1 Закону № 2011-XII (в редакції на день загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
онуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно з абз. 1, 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (надалі також “Постанова № 168”) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-12 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану затверджений наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 176/39232 (надалі також “Порядок № 45”).
Відповідно до п. 1.3. Порядку № 45 сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво.
Відповідно до розділу IV Порядку № 45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2 Порядку № 45.
Відповідно до п. 4.4. Порядку № 45 документи щодо отримання та виплати одноразової грошової допомоги опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України відповідно до їх повноважень і передаються на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (надалі також “комісія Міноборони”), яка утворена в Міноборони відповідно до Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 № 564, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.11.2016 за №1497/29627. Комісія Міноборони приймає рішення, пов`язані з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Крім того, відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю, якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
Особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Постановою Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №404/7153/20, встановлено, що обов`язки житлово-експлуатаційних організацій не входить облік осіб, що проживають без реєстрації на території, яку вони обслуговують, суд дійшов до висновку, що акт спільного проживання та видана довідка не підтверджує обставини, на які посилається позивач.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).
Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).
Спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).
Сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18); від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18); від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).
Наявність лише документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця, не є доказом перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18)).
Враховуючи вищезазначені правові позиції Верховного Суду, вважав, що заявником не надано достатніх доказів, на підставі яких можна встановити факт проживання з ОСОБА_2 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків подружжя.
Просив врахувати зазначені обставини при розгляді справи.

Рух справи.

Ухвалою судді від 23.09.2025 відкрито провадження у справі (а.с. 54).
Ухвалою суду від 21.10.2025 витребувані докази (а.с. 75).
Заявниця ОСОБА_1 та її представник – адвокатка Кострицька М.В. у судовому засіданні заяву про встановлення факту підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.
Представник заінтересованої особи – Зінченко С.О. у судовому засіданні підтримав пояснення, просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні від набутих травм внаслідок скиду СЗП з ворожого БПЛА в районі населеного пункту Залізничне, Пологівського району, Запорізької області. Смерть пов`язана з захистом Батьківщини, що підтверджено сповіщенням сім`ї № 34/16/2866 від 12.06.2025, яке отримане заявницею ОСОБА_1 (а.с. 46).
Заявниці видане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1649 (а.с. 48).
Смерть також підтверджена наданою заявницею витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с. 47).
ОСОБА_2 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом по мобілізації 06.08.2024. 
Згідно із довідкою форми 5 Міністерство оборони України, Збройні Сили України, солдат ОСОБА_2 з 08.09.2024 по теперішній час перебуває на військовій службі по мобілізації (а.с. 25).
Як встановлено із матеріалів справи, заявниця ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з жовтня 2021 по 30.06.2022 заявниця ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено актом проживання фізичної особи ОСББ «Перемога 100» (а.с. 18).
З липня 2022 знову вони проживали знову за адресою: АДРЕСА_2 , також з ними проживала донька заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Означене підтверджено актом проживання фізичної особи ОСББ «Цитадель 108» за червень 2025 року (а.с. 20).
Згідно з характеристикою за підписом голови правління ОСББ «Цитадель 108» від 19.06.2025 громадянин України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом дружиною ОСОБА_1 виховував як рідну доньку від першого шлюбу дружини ОСОБА_4 з великою турботою та любов`ю ставився до всієї родини. Проживав за вище вказаною адресою разом з сім`єю дружини. За час проживання за вказаною адресою зарекомендував себе як порядна, чесна, чуйна та відповідальна особа. Усі сусіди й знайомі знали його як людину з високими моральними принципами, сильною волею та глибоким патріотизмом. Завжди приходив на допомогу, був опорою для родини й справжнім прикладом для інших. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило, ситуацій з сусідами і мешканцями сусідніх будинків не зафіксовано. До лав Збройних Сил України був призваний з міста Дніпро. Навіть під час проходження служби на фронті не припиняв турбуватися про добробут своїх близьких — дружини, доньки, родичів, котрі залишалися у тилу. Під час короткотермінових відпусток неодмінно приїздив додому, щоб підтримати своїх рідних не лише словом, а й присутністю (а.с. 21).
На підтвердження факту спільного проживання заявниця надала платіжну інструкцію ТОВ «Профіт Капітал» від 31.05.2025, у якій фактичним платником є ОСОБА_2 , про сплату кредитної заборгованості за ОСОБА_2 ОСОБА_1 на суму 7000,00 грн за договором № 4349340 (а.с. 22).
Заявниця надала копію декларації № 0001-7279-Т3АО, укладеної ОСОБА_2 з сімейним лікарем, відповідно до якої довіреною особою пацієнта у разі настання екстреного випадку зазначена ОСОБА_1 , адреса фактичного проживання ОСОБА_2 проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Згідно із банківською випискою АТ КБ «Приватбанк» за період 01.01.2025 — 11.06.2025 та за період 01.01.2024 - 31.12.2024, ОСОБА_1 отримувала грошові кошти від ОСОБА_2 (а.с. 26-32).
Заявниця надала роздруківку історії дзвінків (трафіку) з мобільних додатків, з яких видно, що це дані з телефону ОСОБА_2 , який він надав заявниці, листування щодо спільних покупок (Telegram). У переписці обговорюється вибір подарунка для матері заявниці (мікрохвильова піч Samsung). ОСОБА_2 пише: «Я дам гроші, ти купиш». Зі змісту скріншотів за лютий–березень 2025 року (Telegram) заявниця і ОСОБА_2 обмінюється словами («Люблю тебе», «Чекаю на зустріч»), обговорюють стан здоров`я, втому після служби та побутові дрібниці (наприклад, список ліків — краплі в ніс, нафтизин) (а.с. 33, 37).
Також заявниця надала фіскальний чек на побутову техніку з магазину «Фокстрот» від 28.04.2025 на суму 25 311,90 грн за придбання кондиціонера Samsung та послуг з його встановлення (а.с. 35). Вказувала, що цю покупку здійснив ОСОБА_2 для потреб родини.
Заявниця вказувала, що ОСОБА_2 28.04.2025 придбав для родини кондиціонер Samsung AR09TXHQASINUA/AR09TXHQASIXUA, на підтвердження чого надала копію електронного чека (а.с. 35).
До заяви додані чеки ТОВ «Нова Пошта» про відправлення посилок ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , а роздруківкою з телефону ОСОБА_2 підтверджується отримання посилок, в повідомленнях про посилку відправником зазначена ОСОБА_1 (а.с. 36).
До заяви доданий військовий квиток ОСОБА_2 , де у графі про сімейний стан, зі слів ОСОБА_2 , зазначено цивільний шлюб з ОСОБА_1 (а.с. 45).
Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на вимогу суду листом від 06.11.2025 повідомив про відсутність актових записів про: народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79).
У судовому засіданні допитані свідки. 
Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона працює продавчинею у ювелірному відділі ТЦ «Кодак» (ж/м Перемога), вона знайома із заявницею як із постіним покупцем. Знає ОСОБА_6 та ОСОБА_7 близько року (з 2024-2025 рр.). Пара регулярно відвідувала ювелірний відділ разом. Свідок сприймала їх як чоловіка та дружину. ОСОБА_7 часто був у військовій формі. ОСОБА_7 завжди виявляв ініціативу купити прикраси для ОСОБА_8 , попри її спроби економити. Свідок чітко пам`ятає випадок у квітні-травні 2025 року, коли пара обирала каблучки. ОСОБА_8 просила срібні, але ОСОБА_7 наполіг на золотих, зазначаючи, що для неї має бути «тільки найкраще». Розраховувався ОСОБА_7 особисто банківською карткою. Востаннє бачила ОСОБА_7 , коли він обіцяв прийти за покупкою під час наступної відпустки. У червні 2025 року ОСОБА_8 прийшла до свідка сама в пригніченому стані та повідомила про загибель чоловіка. 
Свідок ОСОБА_9 , пояснила суду, що мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , є сусідкою. Знає ОСОБА_8 з дитинства, знала її бабусю. Свідок підтвердила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживали разом у квартирі АДРЕСА_4 (поруч із квартирою свідка № 317), яку вони орендували. Спільне їх проживання почалося ще до повномасштабного вторгнення, приблизно з 2021 року (період пандемії ковіду). ОСОБА_7 займався облаштуванням житла, мав «золоті руки». Свідок особисто бачила, як пара робила ремонт (коридор, кухня). ОСОБА_7 допомагав і самій свідку: чинив кватирки, зібрав шафу, що стояла розібраною у спільному тамбурі. Свідок бачила їх разом постійно. ОСОБА_7 мав дуже дружні стосунки з донькою ОСОБА_8 — ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_7 пішов на фронт, він приїжджав додому у відпустки (восени, взимку, навесні) на кілька днів. У цей час він завжди перебував із родиною. Свідок ідентифікувала їх як єдину сім`ю за ознаками спільного побуту та піклування один про одного.
Свідок ОСОБА_3 , пояснила суду, що вона мати заявниці. Свідок підтвердила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали жити разом як сім`я (чоловік і дружина) з 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 . Певний час вони проживали разом із матір`ю в її квартирі. У родини все було спільне: кошти складали разом, з них купували продукти, речі та оплачували комунальні послуги. Разом проводили вільний час, свята, їздили на пікніки та в гості. ОСОБА_7 ставився до доньки ОСОБА_8 як до власної дитини, вони дуже любили один одного. ОСОБА_7 називав ОСОБА_11 «мамою», вона сприймала його як сина. Пара планувала офіційно зареєструвати шлюб. ОСОБА_7 хотів взяти відпустку на 10 днів, щоб організувати нормальне свято, а не «спонтанну» реєстрацію, проте не встиг через загибель. ОСОБА_8 повністю займалася організацією поховання ОСОБА_7 , шукала все необхідне та опікувалася всіма процесами. Свідок зазначила, що дітей від інших шлюбів або попередніх шлюбів у ОСОБА_7 не було.
Свідок ОСОБА_4 (17 років) пояснила суду, що вона донька заявниці, є студенткою, проживає з мамою. ОСОБА_12 є її вітчимом, вони жили із мамою та з дядьком ОСОБА_7 , коли їй було 11 років разом в одній квартирі, тобто 8-9 років вони жили разом постійно як сім`я, ніколи не розлучалися. У 2023 році дядя ОСОБА_7 пішов воювати. У нього були своя шафа, речі інструменти, робоче місце, він робив ремонт у квартирі з мамою, вони купляли разом побутові речі, наприклад, мікрохвильову піч він купив, купив також їй телефон. ОСОБА_7 дарував їх речі, коштовності. Свідок часто проводила свій відпочинок із дядьком ОСОБА_7 , вони разом гуляли. Продукти мама з ОСОБА_7 купляли разом, він готував їжу, коли мама була зайнята. ОСОБА_7 допомагав у навчанні, називав її донечкою. Дітей своїх у нього не було. 

2. Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.
Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та ІІІереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до Рішення КСУ від 1 грудня 2004 року К» 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами 1, 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц.
Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, у цій справі суд бере до уваги зазначені вище письмові докази та показання свідків, як належні та допустимі докази на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім`єю у період з 2019 року до дня його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявності між ними усталених відносин, що притаманні саме подружжю, які виражались у повазі, взаєморозумінні та взаємодопомозі, що є моральною основою шлюбу.
Суд ураховує, що наявність лише документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця, не є доказом перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах, водночас всі інші надані суду докази в сукупності такі, як постійне проживання осіб із 2019 року, що підтверджено й показаннями свідків і характеристикою ОСББ, зобов`язання у побуті, листування, чеки на техніку, оплата за договором, показання свідків, спільні фотографії, свідчать про доведеність факту проживання заявниці з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2019 року до дня його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_4 . Не лише спільні фотографій, а й інші докази - роздруківка з телефону ОСОБА_2 , з якої вбачається постійний зв`язок між ними, а з переписки - обговорення сімейних справ свідчать про наявність взаємних прав та обов`язків. Під час служби ОСОБА_2 мав відпустку, яку провів з родиною. Під час відпустки робив заявниці подарунки, до заяви доданий чек про придбання золотих ювелірних прикрас, сережок та каблучки, придбання прикрас ОСОБА_2 . Фотографіями, наданими заявницею, підтверджується факт спільного проведення дозвілля, відпочинку та проживання, спілкування, дозволених побачень під час несення військової служби. Доказом проживання однією родиною є і той факт, що особисті документи ОСОБА_2 знаходяться у заявниці, а саме, трудова книжка, закордонний паспорт, свідоцтво про народження, посвідчення УБД, інші документи, додані до заяви.
Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 317 ЦПК України, суд, 

ВИРІШИВ:

Заяву  ОСОБА_1 (заінтересована особа - Міністерство оборони України) про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт проживання  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , однією сім`єю без шлюбу більше п`яти років, а саме, із серпня 2019 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 03 квітня 2026 року.

Суддя О.С. Наумова