Справа № 352/518/22 
Провадження № 22-ц/4808/267/26 
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)  Девляшевського В.А.,
суддів:     Василишин Л.В., Мальцевої Є.Є.,
секретаря:     Гудяк Х.М.,
з участю   представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду в складі судді Кузьменка С.В., ухвалене 10 жовтня 2025 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ямницька сільська рада, про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Ямницька сільська рада, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Українець Вікторія Владиславівна про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва,
встановив:
В квітні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , звернулись в суд з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Ямницька сільська рада, про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку в порядку спадкування. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивачки ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_5 , бабою ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина, а саме на:
- земельну ділянку площею 0,2305 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0006, розташовану в селі Майдан Івано-Франківської області, вулиця Хмельницького;
- земельну ділянку площею 0,1105 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0810, розташовану на території села Майдан Івано-Франківської області;
- домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером 2625882701:02:002:0006.
Спадкоємцями першої черги після її смерті стали чоловік ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 14 липня 2020 року їм видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частки. Проте, відмовлено у видачі свідоцтва на будинковолодіння з підстав відсутності правовстановлюючих документів.
16 липня 2021 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все успадковане майно заповів правнуку ОСОБА_4 . Отже, останній став спадкоємцем всього майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, 26 січня 2023 року нотаріус відмовив ОСОБА_2 , яка діяла від імені малолітнього ОСОБА_4 , у видачі правовстановлюючих документів на право власності на 1/3 частку домоволодіння в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього. 
Представник позивачів зазначив, що будівництво будинку АДРЕСА_1 розпочато у 2001 році та завершене у 2004 році. Вказаний будинок збудований на місці старого будинку, що був придбаний ОСОБА_6 16 березня 2000 року. Щоб скористатись пільговим порядком прийняття в експлуатацію житлового будинку, збудованого у 1992–2015 роках без оформлення дозвільних документів, усім власникам земельної ділянки, на якій розташований будинок, необхідно подати заяви про реєстрацію готовності об`єкта до експлуатації. Однак, відповідач ОСОБА_5 , як співвласник 1/3 частки будинку, таку заяву не подав, а тому прийняти будинок в експлуатацію неможливо. Разом з тим згідно із висновком експерта, ступінь готовності житлового будинку в АДРЕСА_1 становить 95,76%. При цьому позивачі посилались на те, що сторони вправі звернутись із позовом про визнання права власності незавершеного будівництва, якщо будівельна готовність становить більше 90%.
В зв`язку із викладеним, просять визнати за кожним із позивачів право власності на 1/3 частки незавершеного будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 , ступінь готовності якого становить 95,76 % в порядку спадкування, в тому числі право здачі та введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, реєстрацію права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності.

В свою чергу ОСОБА_5 в серпні 2022 року звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Ямницька сільська рада, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на самочинне будівництво.
Зазначає, що він 16 березня 2000 року придбав у ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ТБ «Прикарпатська біржа нерухомості» за реєстраційним номером 46, житловий будинок із земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Покупцем в договорі вказана його мати ОСОБА_6 , яка за спільною домовленістю в подальшому мала укласти договір дарування будинку йому. Зазначає, що на місці придбаного будинку він за свій кошт збудував новий будинок, однак не встиг оформити дозвільні документи.
Його мати ОСОБА_6 раптово померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не встигла виконати домовленість щодо дарування будинку. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із: земельної ділянки площею 0,2305 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0006, розташовану в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1105 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0810, розташовану на території села Майдан Івано-Франківської області; домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером 2625882701:02:002:0006.
Після смерті батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на 1/3 частку вказаного майна. Позивач за зустрічним позовом вважає, що заповіт на ім`я правнука, складений за 2 дні до смерті батька, є недійсним. Зазначає, що напис і підпис на заповіті не є підписом ОСОБА_5 та значно відрізняються від його дійсного підпису, що свідчить про підробку підпису на заповіті. При цьому спадкодавець за життя неодноразово зазначав, що спірний будинок він хоче залишити сину, а інше майно поділити на всіх спадкоємців, про що розповідав сторонам, родичам та друзям. Звертає увагу, що заповіт посвідчений нотаріусом не в приміщенні нотаріальної контори, а за місцем проживання ОСОБА_5 .
За наведених обставин просив:
визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , яким він заповів належні йому частки власності на земельні ділянки із кадастровими номерами 2625882701:02:002:0810 та 2625882701:02:002:0006 та житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 2625882701:02:002:0006 ОСОБА_9 ;
-визнати за ним право власності на самочинно збудований будинок АДРЕСА_2 .

Рішенням Тисменицького районного суду від 10 жовтня 2025 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , а також зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду з підстав порушення норм процесуального та матеріального права, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення Тисменицького районного суду від 10 жовтня 2025 року в частині відмови в первісному позові скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності по 1/3 частки незавершеного будівництва житлового будинку/домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 129,3 кв.м, ступінь готовності якого становить 95,76% та господарської споруди криниці №1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту права. Так, обраний спосіб захисту – визнання права власності на частку у незавершеному будівництві є належним, ефективним та таким, що прямо передбачений чинним законодавством і усталеною практикою Верховного Суду. Визнання права власності на частку у незавершеному будівництві не ставиться у залежність від факту прийняття об`єкта в експлуатацію, оскільки предметом спору є майнове право, яке виникло внаслідок участі позивачів у створенні об`єкта нерухомості, а не адміністративна процедура його введення в експлуатацію.
Також, на думку скаржника, висновок суду щодо недопустимості експертного висновку є формальним та таким, що не відповідає принципу змагальності та повного з`ясування обставин справи. Так, відповідач не заперечував ані допустимість, ані достовірність експертного висновку, не заявляв клопотань про його виключення з доказів, не подавав альтернативних експертиз.
Посилається на правову позицію Верховного суду України у справі №6-37цс13 згідно якої, якщо будівельна готовність житлового будинку, прибудинкових споруд становить 90%, сторони вправі звертатись до суду із позовом про визнання права власності незавершеного будівництва. Згідно висновку судового експерта спірний об`єкт відповідає будівельним нормам та іншим нормативно-правовим актам, побудований з дотриманням будівельних норм, є фактично завершений і використовується за призначенням, ступінь готовності якого складає 95,76%. А тому він має значну матеріальну цінність, розташований на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, та яка на даний час згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом перейшла у власність спадкоємців.
Вважає, що спадкоємець не позбавлений права звернутись і позовом про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Якщо право звернутись з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Відтак, відмова у первісному позові за відсутності будь-якого іншого ефективного способу визнання права власності є перешкодою в подальшому для реалізації спадкових прав позивачів, 

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 , приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Українець В.В. та представникЯмницької сільської радиповторно в судове засідання не з`явились, хоча вони належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи. 
Враховуючи належне повідомлення названих осіб, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку із неявкою учасників справи не вбачає.
В засіданні апеляційного суду представник скаржників доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів. 

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ямницька сільська рада, про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування. В решті рішення не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Ухвалене судом рішення в оскарженій частині відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне. 

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 30 липня 1964 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 20 вересня 2019 року. В шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 березня 2000 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Прикарпатська біржа нерухомості» відповідно до біржового контракту №46 від 16 березня 2000 року, ОСОБА_6 купила дерев`яний житловий будинок, житловою площею 14,5 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 100 зв. -101 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями після її смерті стали її чоловік ОСОБА_5 , позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 , кожен з яких отримав у спадщину по 1/3 частці земельної ділянки площею 0,2305 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0006, та земельної ділянки площею 0,1105 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0810.
16 липня 2021 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно із яким заповів ОСОБА_4 належні йому частки власності на земельні ділянки із кадастровими номерами 2625882701:02:002:0810 та 2625882701:02:002:0006 та житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці зі кадастровим номером 2625882701:02:002:0006.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 став ОСОБА_4 , який отримав у спадщину по 1/3 частці земельної ділянки площею 0,2305 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0006, та земельної ділянки площею 0,1105 га із кадастровим номером 2625882701:02:002:0810.
26 січня 2022 року нотаріусом відмовлено у видачі ОСОБА_4 свідоцтва у праві власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві, що підтверджується постановою.
Як вбачається з технічного паспорту від 04.10.2019 будинок по АДРЕСА_1 , 2004 року спорудження, цегляний площею 129,3 кв.м (а.с. 92-94).
У квітні 2022 року Ямницька сільська рада листом №345 повідомила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що для пільгового прийняття, запровадженого будівельною амністією, в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 всім власникам земельної ділянки, на якій розташований будинок, необхідно звернутись до ЦНАПУ сільської ради із заявою про реєстрацію готовності об`єкта до експлуатації та згодою усіх власників земельної ділянки для подальшої передачі документів до Державної інспекції архітектури та містобудування. Проте, один з співвласників земельної ділянки ОСОБА_5 не звернувся із заявою про прийняття в експлуатацію даного об`єкта/будинку, тобто не бажає скористатись пільговим прийняттям в експлуатацію існуючого будинку. У зв`язку з цим прийняти в експлуатацію не представляється можливим, а тому існує спір про право (а.с. 16 т. 1).
Відмовляючи 14 липня 2020 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину, державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори зазначив, що згідно довідки ОКП Івано-Франківське БТІ №01807 від 04.10.2019 станом на момент здійснення реєстрації права власності до складу домоволодіння в АДРЕСА_1 входили житловий будинок під літ. А загальною площею 36,1 кв.м та житловою площею 14,5 кв.м, а також криниця №1. Станом на момент поточної інвентаризації (04 жовтня 2019 року) до складу домоволодіння входили житловий будинок під літ. А загальною площею 129,3 кв.м та житловою – 50,6 кв.м, а також криниця №1. Згідно примітки житловий будинок під літ.А загальною площею 36,1 кв.м та житловою площею 14,5 кв.м демонтовано, а житловий будинок під літ.А загальною площею 129,3 кв.м та житловою площею 50,6 кв.м побудовано без дозвільних документів, в зв`язку з чим даний будинок є самочинним (а.с. 125-126 т.1).
У висновку експертного будівельно-технічного дослідження №09/03-2022, складеного судовим експертом Максимчином А.Д., зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відповідає будівельним нормам, іншим нормативно-правовим актам та побудований з дотриманням будівельних норм. Ступінь готовності житлового будинку становить 95,76%. Конструктивні елементи – несучих конструкцій, огороджувальних конструкцій, даху, фундаменту, цокольних приміщень, підлог в приміщеннях і т.д. показав, що житловий будинок готовий до експлуатації тільки після завершення будівельних робіт по оздобленню встановлення захисту (а.с. 28-32 т.1)
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, суд послався на те, що спадкоємці ОСОБА_5 отримують в порядку спадкування, серед іншого, право на завершення будівництва, право на здачу та введення об`єкта в експлуатацію, а також як наслідок, після введення об`єкта в експлуатацію – право реєстрації права власності на нерухоме майно та отримання свідоцтва про право власності. Одночасно визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, в тому числі в порядку спадкування, не відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, виникнення права власності на спірне домоволодіння як об`єкт нерухомості можливе з моменту прийняття його до експлуатації та державної реєстрації. Відповідно, до спадкової маси після ОСОБА_5 входить право власності на матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва, а не право власності на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, ступінь готовності якого становить 95,76%. Право здачі та введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, реєстрацію права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності відноситься до спільного права всіх власників об`єкту нерухомості та є неподільним. Суд звернув увагу, що позивачі звертались до компетентного органу із зверненням щодо прийняття до експлуатації домоволодіння, яким відмовлено у введенні в експлуатацію з підстав відсутності згоди всіх власників земельної ділянки на вчинення такої дії. Відповідно, у сторін виникає спір щодо реєстрації права власності на вже фактично збудований будинок, а не з приводу визнання права власності на незавершене будівництво житлового будинку. Таким чином, прийшов до висновку, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові.
З вказаними висновками колегія погоджується.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.
Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Апеляційний суд у цій справі встановив, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свою чергу ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До складу спадщини входить об`єкт незавершеного будівництва, яке складається із житлового будинку літ «А» загальною площею 129,3 кв.м по АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.
Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.
Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17), на який позивач покликається у касаційній скарзі.
Подібні висновки Верховний Суд зробив також у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18).
Як неодноразово роз`яснював Верховний Суд із посиланням на ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку.
З роз`яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, доказів щодо належної відмови нотаріуса (постанови) у видачі позивачам свідоцтва саме про право на майнові права забудовника на спірний будинок, суду першої інстанції не надано. Не надано таких доказів і апеляційному суду. Крім того, з таким позовними вимогами позивачі до суду також не звертались.
Відтак, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що єдиний спосіб захисту спадкових прав - це задоволення позову про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва. Спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої права шляхом визнання майнових прав забудовника на спірний будинок, подальшого прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (отримання декларації про готовність об`єкта до експлуатації та належної технічної документації).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду по суті спору, зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника щодо їх оцінки та містять посилання на факти, які були предметом дослідження суду.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 10 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         Л.В. Василишин 
Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 18 лютого 2026 року