ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2061/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:
Від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради – Бондра А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі»
на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025, суддя суду першої інстанції Цісельський О.В., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 18.12.2025
по справі №916/2061/25
за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
до відповідача: Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» 
про розірвання договору оренди, виселення та стягнення авансованого внеску і забезпечувального депозиту, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина.
Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі», в якій просив суд:
- розірвати договір оренди нежилого приміщення № 194/19 від 15.04.2019 (у новій редакції від 21.02.2022), укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Підприємством у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі»;
- виселити Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» з нежилого приміщення першого поверху № 810 загальною площею 62,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;
- стягнути з Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради авансовий внесок у розмірі 8 576,47 грн та забезпечувальний депозит у розмірі 7 147,06 грн, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нежилого приміщення № 194/19 від 15.04.2019 та допущення істотних порушень в частині оплати авансового внеску та забезпечувального депозиту, а також використання орендованого майна не за цільовим призначенням.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 позов задоволено частково; розірвано договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Одеси (нова редакція договору оренди від 15.04.2019 № 194/19), укладений 21.02.2022 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі»; виселено Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» з нежилого приміщення першого поверху № 810 загальною площею 62,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; стягнуто з Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір в розмірі 6 056,00 грн; в решті позовних вимог – відмовлено.
Задовольняючи позов в частині розірвання договору, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено істотне порушення умов договору, а саме орендоване приміщення використовувалося не за цільовим призначенням, передбаченим умовами договору.
Суд також вказав, що оскільки позовна вимога про розірвання договору задоволена, то відсутні правові підстави для продовження користування відповідачем нерухомим майном, а тому підлягає задоволенню й похідна від неї вимога про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідача з орендованого приміщення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення авансового внеску та забезпечувального депозиту, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами п.п. 9.3., 9.4. розділу ІІ договору оренди балансоутримувач та орендодавець запевнили, що відповідачем повністю сплачено авансовий внесок з орендної плати та забезпечувальний депозит одночасно або до дати укладення цього договору, а у матеріалах справи відсутні докази стосовно факту невиконання п. п. 9.3., 9.4.
Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25.
Апелянт вказав, що після надіслання позивачем на адресу відповідача листа про усунення порушень на вимогу п. 12.8 договору, позивач на підставі цього ж пункту договору зобов`язаний був надіслати відповідачеві лист із повідомленням про дострокове припинення договору у разі не усунення порушень. Однак, зазначеного листа Департаментом комунальної власності ОМР на адресу ТОВ «СОЛОДОЩІ» не було надіслано, чим відповідач самочинно порушив умови договору та одразу звернувся за вирішенням спору до суду.
Відповідач вказує, що позивачем на надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідача із листом-приписом за вих. № 01-13/612 від 08.04.2025, як-то підпис про його отримання, та будь-яких доказів про обізнаність відповідача про вимогу усунення порушень.
Апелянт вказує, що із наданих позивачем доказів неможна зробити висновок про причетність ТОВ «СОЛОДОЩІ» до прийому вторсировини та порушення підприємством умов договору, у зв`язку із чим докази неможна вважати достатніми. На фотокартках, як і в актах, зафіксовано виключно спосіб використання приміщення під прийом вторсировини, яким займалися треті особи, що незаконно займали приміщення.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25.
Департамент вказує, що ним у повному обсязі виконано передбачені договором оренди обов`язки щодо належного повідомлення орендаря про виявлені порушення умов договору та надання строку для їх усунення. Направлення листа-припису із дотриманням вимог п. 12.8 Договору свідчить про вчинення орендодавцем усіх необхідних та достатніх дій, спрямованих на досудове врегулювання ситуації та забезпечення реалізації орендарем права на усунення порушень.
Департамент зазначає, що саме на орендаря, як суб`єкта господарювання, покладається обов`язок забезпечити належну організацію отримання кореспонденції за своєю офіційною юридичною адресою, електронною поштою та за місцем здійснення діяльності. Невжиття орендарем заходів щодо контролю за надходженням поштової чи електронної кореспонденції не може покладатися у вину орендодавцю та не звільняє його від наслідків неналежного виконання договірних зобов`язань.
Департамент вказав, що він діючи добросовісно та в межах наданих законом і договором повноважень, мав повне право звернутися до суду з позовом про розірвання договору оренди, не очікуючи невизначений час відповіді чи формальної реакції орендаря. Судовий спосіб захисту в даному випадку є самостійним та належним механізмом відновлення порушених майнових інтересів територіальної громади.
Позивач вказав, що відповідачем не подано доказів на підтвердження факту протиправного зайняття приміщення третіми особами, відсутні звернення до правоохоронних органів, акти фіксації порушень, повідомлення орендодавця про втрату контролю над майном або інші документи, які б об`єктивно свідчили про неможливість користування приміщенням з незалежних від нього причин.
Керуючись викладеним вище, позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОДОЩІ», а рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 у справі №916/2061/25 залишити без змін.
Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/2061/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Аленін О.Ю., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/2061/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2061/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2061/25.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 12.02.2026; призначено справу №916/2061/25 до розгляду на 05.03.2026 о 12:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
05.03.2026 у судовому засіданні прийняв участь представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради – Бондар А.Г.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026, якою призначено справу №916/2061/25 до розгляду на 05.03.2026 о 12:30, була отримана в електронному кабінеті відповідачем – 27.01.2026.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 05.03.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 по суті, не дивлячись на відсутність представника відповідача, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Як свідчать матеріали справи, Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності належать нежилі приміщення першого поверху № 810, загальною площею 62,4 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, № 107, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15.10.2007, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 № 923, та витягом про реєстрацію права власності від 15.11.2007 № 16664199. 
15.04.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець, позивач, ДКВ ОМР) та Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» (орендар, відповідач, Підприємство) укладено договір оренди № 194/19 нежилого приміщення (далі – договір), п. 1.1. якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення першого поверху № 810, загальною площею 62,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107 (далі за текстом – об`єкт оренди). Характеристики об`єктів оренди наводиться у технічному паспорті, який виданий КП «ОМБТІ та РОН» виконавчого комітету ОМР від 31.07.2007. Ринкова вартість об`єкта оренди становить 536030,00 грн (без урахування податку на додану вартість). 
Відповідно до п. 1.3. договору термін дії договору оренди: з 15.04.2019 по 15.03.2022. 
15.04.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі нежилих приміщень, яким засвідчили передачу орендареві нежилих приміщень першого поверху № 810, загальною площею 62,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107, а також погоджено та підписано розрахунок орендної плати до спірного договору договору оернди № 194/19 від 15.04.2019.
21.02.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди № 194/19 від 15.04.2019, згідно з якою сторони погодили, з метою приведення договору у відповідність з мінімальним строком оренди, передбаченим частиною 3 статті 9 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна», внести зміни до договору шляхом викладення його в новій редакції, що додається до цієї додаткової угоди, яка набирає чинності з моменту укладення і є невід`ємною частиною договору.
Так, 21.02.2022 між ДКВ ОМР, Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» та Комунальною установою «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси (нова редакція договору оренди від 15.04.2024 № 194/19).
Відповідно до розділу І договору - Змінювані умови договору (далі - умови):
- об`єкт оренди та склад майна (далі - майно): нежилі приміщення першого поверху № 810, загальною площею 62,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107 (п.4.1 умов);
- вартість майна: 536030,00 грн, без ПДВ (п.6.1 умов);
- цільове призначення майна: розміщення торгівельного об`єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи (п. 7.1. умов);
- орендна плата та платежі: 3573,53 грн, без ПДВ - дата визначення ринкової вартості майна 20.11.2018, що є датою визначення орендної плати за базовий місяць оренди; 4447,76 грн, без ПДВ - орендна плата за перший місяць оренди з 21.02.2022 (індекс інфляції з 20.11.2018 – 21.02.2022) - 1,2444 (п.9.1 умов);
- розмір авансового внеску орендної плати: 2 (дві) місячні орендні плати – 7147,06 грн, без ПДВ; 8576,47 грн з ПДВ (п.10.1 умов);
- сума забезпечувального депозиту: 7147,06 грн, без ПДВ (п.11 умов); 
- договір діє до 14.04.2024 включно (п.12.1 умов);
- згода на суборенду: суборенда заборонена (ч. 3 ст. 15 Закону про оренду) (п. 13 умов);
- співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладення договору: згідно з рішенням Одеської міської ради «Про бюджет Одеської міської територіальної громади» на відповідний рік (п.17 умов).
Розділом ІІ договору передбачені Незмінювані умови договору, згідно п.п. 1.1, 1.2 яких орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 умов, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 умов. Майно передається в оренду для використання згідно з пунктом 7 умов.
Відповідно до п.п. 3.1 – 3.3 незмінюваних умов договору, орендна плата становить суму, визначену у пункті 9 умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг. 
Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, що публікується у поточному місяці. Орендар сплачує орендну плату орендодавцю щомісяця до 15 числа поточного місяця незалежно від результатів його господарської діяльності.
Як передбачено п.п. 3.5, 3.6 незмінюваних умов договору, в день укладення цього договору або до цієї дати орендар сплачує орендодавцю орендну плату за кількість місяців, зазначену у пункті 10 Умов (авансовий внесок з орендної плати), на підставі документів, визначених у пункті 3.6 цього договору. Підставою для сплати авансового внеску з орендної плати є рішення, прийняте відповідно до пункту 121 Порядку.
Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцем. Орендодавець і балансоутримувач можуть за домовленістю звернутися із позовом про стягнення орендної плати та інших платежів за цим договором, за якими у орендаря є заборгованість, в інтересах відповідної сторони цього договору. Сторона, в інтересах якої подається позов, може компенсувати іншій стороні судові і інші витрати, пов`язані з поданням позову (п. 3.8 договору).
За умовами п. 4.5. розділу «II. Незмінювані умови договору» з метою виконання зобов`язань орендаря за цим договором, а також за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю до або в день підписання цього договору орендар сплачує на рахунок орендодавця забезпечувальний депозит у розмірі, визначеному в пункті 11 умов. 
Орендодавець повертає забезпечувальний депозит орендарю протягом п`яти робочих днів після отримання від балансоутримувача примірника акта повернення з оренди орендованого майна, підписаного без зауважень балансоутримувача, або здійснює вирахування сум, визначених у пункті 4.8 цього договору, у разі наявності зауважень балансоутримувача або орендодавця (п.4.6 незмінюваних умов договору).
Відповідно до п. 6.1. розділу «II. Незмінювані умови договору» орендар зобов`язаний використовувати орендоване майно відповідно до призначення, визначеного у пункті 7 умов. 
Пунктом 6.2. розділу II договору передбачено, що орендар зобов`язаний забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.
Згідно з п. 8.1. розділу «II. Незмінювані умови договору» орендар не має права передавати майно в суборенду. 
Пунктами 9.3, 9.4 незмінюваних умов договору передбачено, що одночасно або до укладання цього договору орендар повністю сплатив авансовий внесок з орендної плати в розмірі, визначеному у пункті 10 Умов. Одночасно або до укладення цього договору орендар повністю сплатив забезпечувальний депозит в розмірі, визначеному у пункті 11 Умов.
Згідно п. 12.1 незмінюваних умов, цей договір укладено на строк, визначений у пункті 12 умов. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору. Перебіг строку оренди визначається ретроактивно з дати підписання акта приймання-передачі майна за договором оренди від 15.04.2019 № 194/19, до якого вносяться зміни шляхом викладення його в новій редакції.
Умовами пп.12.6.3, 12.6.6. п. 12.6 незмінюваних умов передбачено, що договір припиняється: на вимогу орендодавця з підстав, передбачених пунктом 12.7 цього договору, і при цьому договір вважається припиненим в день, визначений відповідно до абзацу третього пункту 12.8 цього договору; на вимогу будь-якої із сторін цього договору за рішенням суду з підстав, передбачених законодавством.
Відповідно до підпунктів 12.7.2., 12.7.3. пункту 12.7. розділу II договору, договір може бути достроково припинений на вимогу орендодавця, якщо орендар, серед іншого, використовує майно не за цільовим призначенням, визначеним у пункті 7.1. розділу І договору, а також в порушення пункту 8.1. передав майно, його частину у користування іншій особі.
Пунктом 12.8. розділу ІІ договору встановлено, що про наявність однієї з підстав для дострокового припинення договору з ініціативи орендодавця, передбачених пунктом 12.7. цього договору, орендодавець повідомляє орендареві та іншій стороні договору листом. У листі повинен міститись опис порушення і вимога про його усунення в строк не менш як 15 та не більше як 30 робочих днів з дати реєстрації листа (у строк п`яти робочих днів, якщо порушення стосується прострочення сплати орендної плати або перешкоджання у здійсненні орендодавцем або балансоутримувачем контролю за використанням майна). Лист пересилається на адресу електронної пошти орендаря і поштовим відправленням із повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна.
Якщо протягом встановленого у приписі часу орендар не усунув порушення, орендодавець надсилає орендарю лист, у якому повідомляє орендареві про дострокове припинення договору на вимогу орендодавця. У листі зазначається підстава припинення договору, посилання на вимогу про усунення порушення, а також посилання на обставини, які свідчать про те, що порушення триває після закінчення строку, відведеного для його усунення.
Договір вважається припиненим на п`ятий робочий день після надіслання орендодавцем орендарю листа про дострокове припинення цього договору. Орендодавець надсилає орендарю лист про дострокове припинення цього договору електронною поштою, а також поштовим відправленням із повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна. Дата дострокового припинення цього договору на вимогу орендодавця встановлюється на підставі штемпеля поштового відділення на поштовому відправленні орендодавця.
Вказаний договір підписаний повноважними представника та скріплений печатками орендаря, орендодавця та балансоутримувача.
Як свідчать матеріали справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 15.12.2021 у справі № 916/980/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2022, позовні вимоги Одеської міської ради до відповідачів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Церковний», Державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївни задоволено повністю. Скасовано, зокрема, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47054423 від 27.05.2019, прийняте державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дарією Юріївною, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення №102, загальною площею 77,5 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 107, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1838314951101 за Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Церковний» та запис про право власності від 24.05.2019 №31725966, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Церковний».
При цьому у рішенні суду встановлено, що нежилі приміщення першого поверху № 810 загальною площею 62,4 кв.м. по вул. Мала Арнатська,107, які зареєстровано за ОСББ “Церковний”, входять до складу нежитлових приміщень № 102, які належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради. 
Так, рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2021 у справі № 916/980/20 набрало законної сили 14.09.2022.
Згідно акту від 02.12.2024 обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107, при обстеженні встановлено, що приміщення першого поверху № 810 площею 62,4 кв.м., розташоване у 2-поверховому фасадному будинку. Вхід здійснюється з фасаду з просп. Українських Героїв та з дворової території. Приміщення звільнено від третіх осіб. Орендар – ТОВ «Солодощі» фактично займає приміщення та приступає до цільового використання приміщення відповідно до договору оренди. До акту додано фотофіксацію.
Акт підписаний у присутності директора Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» – Назаренко Ж.Б. 
Як убачається з акту від 25.03.2025 обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107, при обстеженні встановлено, що приміщення розташоване на першому поверсі у 2-поверхового фасадного будинку. В приміщенні є два входи: з фасаду з просп. Українських Героїв та з дворової території. На момент обстеження приміщення використовується під пункт прийому вторсировини. До акту додано фотофіксацію.
На виконання вимог пункту 12.8 розділу II договору, ДКВ ОМР направлено Підприємству у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» лист-припис за вих. № 01-13/612 від 08.04.2025, в якому позивач зазначив, що відповідачем допущено істотні порушення умов договору оренди (у новій редакції) у виді невиконання зобов`язань щодо використання орендованого майна відповідно до його цільового призначення, що грубо суперечить п. 7 розділу I та п. 6.1. розділу II договору оренди (у новій редакції). Позивачем було запропоновано у 15-денний термін усунути порушення умов договору, а саме в частині використання об`єкту оренди не за цільовим призначенням та повідомлено відповідача, що у випадку не усунення порушень буде ініційоване питання щодо дострокового припинення договору оренди. 
Направлення листа-припису № 01-13/612 від 08.04.2025 відповідачу як на його адресу місцезнаходження, так і за адресою орендованого майна, підтверджується копіями описів вкладення, списками № 4828 та №4831 згрупованих відправлень, фіскальних чеків АТ «Укрпошта». Крім того, означений лист-припис скеровано відповідачу на його електронну адресу, вказану в договорі (пункт 3.2.1. розділу І договору), що підтверджується скриншотом із електронної скриньки про відправку листа.
Згідно акту від 30.04.2025 обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107, зокрема, нежилого приміщення першого поверху № 810, площею 62,4 кв.м, встановлено, що приміщення розташоване у 2-поверховому фасадному будинку. Вхід в приміщення з фасаду з просп. Українських Героїв, а також з дворової території. На момент обстеження приміщення використовується під пункт прийому вторсировини. 
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення від 15.04.2019 №194/19 (в новій редакції) щодо внесення авансового внеску та забезпечувального депозиту, а також щодо використання орендованого майна не відповідно до цільового призначення, стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.
Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У даному випадку, апелянт оскаржує рішення виключно в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди нежилого приміщення та виселення відповідача з нежилого приміщення першого поверху № 810 загальною площею 62,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107.
З огляду на викладене вище, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 виключно в частині позовних вимог про розірвання договору оренди нежилого приміщення та виселення відповідача з нежилого приміщення першого поверху № 810 загальною площею 62,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107.
В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 не переглядається.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Правовідносини між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Підприємством у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» виникли на підставі договору оренди нежилого приміщення № 194/19 від 15.04.2019 (в новій редакції договору від 21.02.2022).
Згідно зі ст. 762 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна – за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.
Згідно з ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач володіє та/або користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.
Як свідчать фактичні обставини справи, договір № 194/19 від 15.04.2019 (в новій редакції від 21.02.2022) оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, підписано сторонами, містить суттєві умови для такого виду договорів визначені законом, недійсним не визнано, а отже є таким, що породжує права та обов`язки для його сторін.
Укладений між сторонами договір оренди № 194/19 від 15.04.2019, як і нова редакція договору від 21.02.2022, став належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Так, згідно умов договору оренди, об`єктом оренди є нежиле приміщення першого поверху № 810 загальною площею 62,4 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107 та обліковуються на балансі Комунальної установи «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради». Факт передачі та користування відповідачем орендованим майном підтверджується наявним у матеріалах справи актом приймання-передачі нерухомого майна від 15.04.2019. 
У пункті 12 розділу «I. Змінювані умови договору» сторони погодили строк договору до 14.04.2024 включно. 
Між тим, Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та залишається чинним станом на дату ухвалення рішення у справі № 916/2060/25.
27.05.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (надалі – Постанова № 634), згідно із п. 5 якої договори оренди державного та комунального майна, розташованого на визначених територіях, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації, строк дії яких завершується в період воєнного стану, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації та визначається із урахуванням переліку визначених територій.
Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що строк дії договору було продовжено та такий не сплив станом на момент звернення позивачем до суду із позовом.
Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, за результатами огляду об`єкта оренди уповноваженими працівниками позивача виявлено порушення відповідачем умов пункту 7 розділу I договору оренди (у новій редакції), а саме використання приміщення під пункт прийому вторсировини, тоді як цільове призначення майна – розміщення торгівельного об`єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи. 
Факт порушення зафіксовано в актах від 25.03.2025 та 30.04.2025 обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107 та здійснено фото фіксацію порушень, копії яких (акт, фотографії) знаходяться в матеріалах справи.
Посилання апелянта на те, що позивачем не доведено причетність ТОВ «СОЛОДОЩІ» до прийому вторсировини та порушення підприємством умов договору, не приймається колегією суддів до уваги з огляду на наступне.
Як було встановлено вище, згідно акту від 02.12.2024 обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 107, при обстеженні встановлено, що приміщення звільнено від третіх осіб. Орендар – ТОВ «СОЛОДАЩІ» фактично займає приміщення та приступає до цільового використання приміщення відповідно до договору оренди. 
Тобто починаючи з 02.12.2024 спірне приміщення знаходилось в розпорядженні відповідача.
Крім того, відповідачем не було подано жодних доказів на підтвердження факту протиправного зайняття спірного приміщення третіми особами. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач звертався до правоохоронних органів з вимогою усунути перешкоди у користуванні орендованим нерухомим майном. 
Відповідач також не надав доказів того, що він повідомляв позивача про втрату контролю над майном або інші документи, які б об`єктивно свідчили про неможливість користування приміщенням з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що починаючи з 02.12.2024 спірне нерухоме майно знаходилось у розпорядженні відповідача та саме відповідач використовував дане приміщення не за цільовим призначенням в порушення умов договору оренди.
Загальні підстави для зміни або розірвання договору визначено у статті 651 ЦК України, за змістом якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначено через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, і це відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України віднесено, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При цьому, варто зауважити, що істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилась порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20932/17, від 02.10.2018 у справі № 910/21033/17, від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 19.02.2019 у справі №910/4427/18, від 07.05.2020 у справі № 910/5027/19.
Про зміну або розірвання договору в порядку частини 1 статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Частиною 1 ст. 783 ЦК України передбачено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.
Позивач листом-приписом за вих. 01-13/612 від 08.04.2025 повідомив відповідача про істотні порушення умов договору та пропонував усунути їх в 15-денний термін та повідомив, що у випадку не усунення буде ініційовано питання щодо дострокового припинення договору оренди.
Доказів усунення істотного порушення умов до пункту 7 розділу I договору оренди (у новій редакції) відповідачем не надано. 
В свою чергу, з матеріалів справи слідує, що відповідач грубо та істотно порушує мету укладення договору оренди нежилого приміщення. Орендодавець, вступаючи в договірні відносини з орендарем, розраховує, зокрема, на належне і своєчасне виконання умов договору оренди, в тому числі в частині цільового призначення орендованого майна та в частині заборони щодо передачі орендованого майна іншим особам, зокрема в суборенду.
Суттєві порушення зобов`язань щодо цільового призначення орендарем та зайняття приміщень сторонніми особами, очевидно, є істотними порушеннями та підставою для розірвання такого договору в судовому порядку.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 02.12.2020 у справі № 910/5446/19 та від 03.10.2023 у справі № 910/6018/22, укладаючи договір найму, наймодавець має право розраховувати на те, що передана у найм річ буде використовуватися за призначенням і не буде змінена наймачем без згоди наймодавця з тим, щоб у разі припинення договору найму річ була повернута наймодавцеві у стані, в якому вона була одержана у найм, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, як це передбачено частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України. Проведення істотної зміни - перепланування орендованого приміщення орендарем поза згодою орендодавця та доцільність проведення якого він обґрунтовано заперечує свідчить про порушення прав орендаря та є підставою для висновку про користування орендованим майном всупереч умовам договору оренди, що є істотним порушенням договору.
З огляду на викладене вище, враховуючи те, що використання орендованого приміщення не за передбаченим у договорі цільовим призначенням є істотним порушенням договору в розумінні ст. 651 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди.
В той же час, безпідставним є посилання апелянта на те, що позивач на підставі п. 12.8. договору мав надіслати на адресу відповідача лист із повідомленням про дострокове припинення договору, адже в даному випадку, апелянт посилається на позасудову процедуру розірвання договору. Однак, позивач у даному випадку застосував саме розірвання договору у судовому порядку на підставі положень ст. 651 ЦК України – у зв`язку з істотним порушенням умов договору.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
У ч. 2 ст. 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді виселення відповідача із орендованого приміщення (як наслідок розірвання договору в судовому порядку) в даному випадку є ефективним способом захисту порушених прав позивача як орендодавця спірного майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно, державний виконавець виконує його примусово.
Згідно з ч. 3 ст. 66 вищевказаного Закону, примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 916/2467/21, про те, що спрямованість вимог позивача домогтися судовим рішенням припинення безпідставного використання та повернення майна є зрозумілою та відповідає способу захисту прав у спірних правовідносинах. Спосіб, у який позивач виклав ці вимоги в позові, не означає обрання неправильного способу захисту порушеного права на майно, яке було передано в оренду. Отже, вимога про виселення відповідача є обґрунтованою та такою, що забезпечує поновлення порушеного права позивача як орендодавця, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Такий висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 916/5704/23.
З огляду на викладене вище, враховуючи те, що позовна вимога позивача про розірвання договору задоволена, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для продовження користування відповідачем нерухомим майном, відповідно підлягає задоволенню й похідна від неї вимога про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідача з орендованого приміщення.
Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів, та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодощі» на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 по справі №916/2061/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

Л.В. Поліщук