КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
05 березня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/1686/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС»
на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Осіпенко Л. М.
від 24 червня 2025 року
у цивільній справі № 753/857/25 Дарницького районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович, 
приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, 
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів,
В С Т А Н О В И В:
В січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молчанов Б. В., звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис № 7494 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованості за кредитним договором від 28.01.2014 № 02505/04704LCCC, укладеним ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ОСОБА_1 за період з 22.03.2018 по 03.12.2019 в сумі 119 493 грн 42 коп. таким, що не підлягає виконанню, а також, з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з ТОВ «ДЕБТ ФОРС» безпідставно набуті кошти в сумі 36 801 грн 18 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначав, що 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В. було вчинено виконавчий напис № 7494 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованості за кредитним договором № 02505/04704LCCC від 28.01.2014 у розмірі 119 493,42 грн за період з 22.03.2018 по 03.12.2019. Вказував на те, що про існування оспорюваного напису йому стало відомо лише 11.01.2025, коли військовою частиною НОМЕР_1 почали здійснюватися відрахування з його грошового забезпечення.
Зазначав, що на підставі вказаного документа приватним виконавцем Клітченко О. А. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2, у якому в подальшому відбулася заміна первісного стягувача на його правонаступника - ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Стверджував, що оспорюваний виконавчий напис є незаконним та не підлягає виконанню, оскільки вчинений із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказував на неотримання жодних повідомлень від кредитора щодо наявності, розміру заборгованості чи відступлення права вимоги, що позбавило його можливості надати заперечення.
Наголошував на тому, що виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально, що суперечить вимогам чинного законодавства щодо переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Вказував, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не перевірив безспірність заборгованості, обмежившись лише формальним прийняттям документів від стягувача.
Щодо вимог про стягнення коштів, позивач вказував, що у межах примусового виконання незаконного напису з його доходів було безпідставно стягнуто грошові кошти. Посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, зазначав, що оскільки правова підстава набуття відповідачем коштів є нікчемною, сума у розмірі 36 801,18 грн підлягає поверненню як безпідставно одержана. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ТОВ «ДЕБТ ФОРС» вказані кошти та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 7494, який вчинено 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованості за кредитним договором від 28.01.2014 № 02505/04704LCCC, укладеним ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з ОСОБА_1 за період з 22.03.2018 по 03.12.2019 в сумі 119 493 (сто дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 42 копійки.
Стягнуто з ТОВ «ДЕБТ ФОРС» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 в розмірі 36 801 грн 18 коп., судовий збір у розмірі 1 816 грн 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, а всього у розмірі 41 617 (сорок одна тисяча шістсот сімнадцять) гривень 98 копійок.
Після набрання законної сили рішенням суду, скасовано заходи забезпечення позову у даній справі, вжиті ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04.03.2025 у справі №753/857/25 (провадження № 2-з/753/13/25).
В апеляційній скарзі ТОВ «ДЕБТ ФОРС», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду, не надавши правової оцінки доказам щодо фактичного обсягу отриманих коштів. Апелянт наголошує, що стягнута судом сума у розмірі 36 801,18 грн не була отримана товариством у повному обсязі, оскільки частина коштів перераховувалася попередньому кредитору до моменту заміни стягувача у виконавчому провадженні. Звертає увагу на те, що судом не був залучений первісний стягувач для з`ясування розподілу коштів. Апелянт стверджує, що заборгованість позивача була безспірною, а нотаріус діяв виключно на підставі наданих документів згідно з Переліком № 1172. Посилається на правову позицію Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 6-158цс15, згідно з якою нотаріус лише перевіряє наявність документів, а не встановлює права та обов`язки сторін. Також апелянт вважає безпідставним застосування статті 1212 ЦК України, оскільки кредитний договір є чинним і є належною правовою підставою для володіння коштами. Вказує на порушення позивачем процесуальних норм щодо надання доказів (довідки виконавця) іншій стороні. На думку апелянта, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є автоматичною підставою для повернення коштів, якщо заборгованість за основним договором існує.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Молчанов В. Б., в інтересах ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність виконавчого напису, оскільки кредитний договір не був посвідчений нотаріально. Посилається на постанову Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц, де вказано, що відсутність нотаріального посвідчення договору є самостійною підставою для визнання напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо суми стягнутих коштів, позивач вказує, що відповідач є правонаступником усіх прав та обов`язків попереднього кредитора. Наголошує на висновку Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14 про те, що до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків сторони виконавчого провадження. Зазначає, що сума 36 801,18 грн підтверджена довідкою приватного виконавця як така, що перерахована стягувачу. Стверджує, що відповідач не позбавлений права зворотної вимоги до попереднього кредитора, проте перед боржником відповідає саме чинний стягувач.
Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Від адвоката Молчанова В. Б., в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява в якій він просив розглядати справу без участі сторони позивача, який на даний час проходить військову службу. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що 28.01.2014 між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір №02505/04704LCCC про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, який не був посвідчений нотаріально (а.с. 24-26).
21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В. вчинено виконавчий напис № 7494 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованості за кредитним договором від 28.01.2014 №02505/04704LCCC, укладеним ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з ОСОБА_1 за період з 22.03.2018 по 03.12.2019 в сумі 119 493,42 грн (а.с. 30-31).
Вказаний виконавчий напис зареєстрований за реєстрі за № 7494, строк пред`явлення до виконання протягом встановленого законом строку.
У відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. від 29.01.2020, на примусове виконання виконавчого напису № 7494, відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, в якому ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» є стягувачем, а ОСОБА_1 - боржником (а.с. 33-34).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. від 01.10.2024 стягувача ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» було замінено на ТОВ «ДЕБТ ФОРС», на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/13912/24 від 19.08.2024 (а.с. 38).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. від 01.10.2024 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 40).
Станом на дату звернення до суду з позовом, виконавче провадження № НОМЕР_2 відкрите.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Встановивши, що кредитний договір від 28.01.2014 укладений у простій письмовій формі та не був нотаріально посвідчений, суд дійшов висновку про відсутність у нотаріуса підстав для вчинення напису. Суд врахував, що постанова КМУ № 662, яка дозволяла вчинення написів на не посвідчених нотаріально договорах, визнана незаконною у судовому порядку. Щодо вимоги про повернення коштів, суд застосував положення статті 1212 ЦК України. Встановивши, що правова підстава набуття коштів (виконавчий напис) відпала, суд дійшов висновку про обов`язок відповідача повернути безпідставно одержані кошти у розмірі 36 801,18 грн, взявши до уваги довідку приватного виконавця, яка підтверджує перерахування зазначеної суми на користь стягувача в межах виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. 
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затверджений постановою КМУ № 1172. Оскільки кредитний договір між ПАТ «Платинум Банк» та позивачем не був нотаріально посвідчений, він не входив до переліку документів, на підставі яких може бути вчинено виконавчий напис у редакції Переліку, що діяла на момент вчинення дії (з урахуванням судового скасування змін, внесених постановою КМУ № 662). Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц, згідно з яким вчинення напису за відсутності нотаріально посвідченого договору є порушенням умов його вчинення.
Щодо застосування положень про повернення безпідставно набутих коштів колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави або якщо підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким відбулося повне або часткове виконання, є саме тією правовою обставиною, що свідчить про відпадіння підстави набуття майна, оскільки з моменту набрання судовим рішенням законної сили юридична обґрунтованість отримання коштів зникає. 
Колегія суддів наголошує, що наявність договірних відносин між сторонами у виді кредитного договору не виключає застосування кондикції у цьому випадку. Оскільки кошти були стягнуті не в порядку добровільного виконання зобов`язання, а примусово на підставі виконавчого напису, який згодом був визнаний незаконним, такі суми набувають статусу безпідставно утримуваних. Наявність кредитного договору як такого не легітимізує примусове стягнення, проведене за нікчемним виконавчим документом. Обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду, проте кошти, стягнуті за виконавчим написом, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу в порядку статті 1212 ЦК України (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20)
Стосовно доводів апеляційної скарги про заміну стягувача та фактичний обсяг отриманих коштів, колегія суддів виходить із принципів правонаступництва. Матеріали справи підтверджують, що в межах виконавчого провадження відбулася заміна стягувача з ТОВ «ФК «Женева» на ТОВ «ДЕБТ ФОРС» на підставі ухвали суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14, правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах. Велика Палата наголосила на універсальному характері правонаступництва, зазначивши, що у разі вибуття правопопередника до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні провадження. Таким чином, ТОВ «ДЕБТ ФОРС», набувши статусу стягувача, прийняло на себе не лише право вимагати виконання рішення, але й обов`язок нести відповідальність за юридичні наслідки такого виконання, включаючи обов`язок повернути стягнене у разі скасування виконавчого документа.
Суд першої інстанції вірно встановив суму стягнення у розмірі 36 801,18 грн на підставі довідки приватного виконавця № 10698 від 25.04.2025, де чітко зазначено обсяг коштів, перерахованих «на рахунок стягувача». Оскільки відповідач на момент судового розгляду та вчинення останніх дій у провадженні є єдиним легітимним стягувачем, саме він є належним суб`єктом обов`язку з повернення коштів. Аргументи апелянта про те, що частина коштів була отримана його правопопередником, не звільняють його від обов`язку перед боржником. Оскільки ТОВ «ДЕБТ ФОРС» є чинним процесуальним та матеріальним правонаступником кредитора, воно уособлює сторону стягувача в цілому. Будь-які майнові претензії щодо коштів, які залишилися у правопопередника, мають вирішуватися між ТОВ «ДЕБТ ФОРС» та ТОВ «ФК «Женева» у порядку регресу або на підставі договору про відступлення права вимоги. Проте у відносинах із боржником (позивачем) відповідальність за безпідставно набуте майно несе саме чинний правонаступник, який реалізує права за виконавчим написом.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права (ст. 1212 ЦК України, ст. 88 Закону «Про нотаріат») та дотримався норм процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 09 березня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов