КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/25420/23-ц Головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
Провадження № 22-ц/824/2245/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року та на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 280 726,77 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 89 015,62 грн та заборгованості за процентами - 191 711,15 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та  ОСОБА_1 укладено договір № 149079-ЧР-003 про надання кредиту в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 98 000,00 грн строком на 24 тижні до 01 лютого 2022 року зі сплатою процентів за користування коштами за фіксованою ставкою у розмірі 0,86616837 % в день та комісією за надання кредиту у розмірі 14 700,00 грн, який зобов`язувався повернути і сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів.
Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов договору.
Позивач зазначав, що 29 жовтня 2021 року, 13 грудня 2021 року та 27 січня 2022 року між сторонами укладались три додаткові угоди до кредитного договору, якими збільшувався розмір кредиту до 117 000,00 грн, сума комісії до 17 550,00 грн та строк кредитування до 08 вересня 2022 року.
Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором про надання кредиту з урахуванням укладених додаткових угод до нього належним чином не виконував, лише частково сплатив кошти у розмірі 160 115,36 грн, у зв`язку з чим станом утворилась заборгованість у загальному розмірі 280 726,77 грн, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 280 726,77 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 225,90 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано доведеністю позивачем правових підстав для стягнення з відповідача заявленого розміру кредитної заборгованості, яка складається із тіла кредиту та відсотків, враховуючи умови договору про надання кредиту, на які відповідач погодився, у тому числісплачуючи платежі за кредитом, проте у повному обсязі кредит не повернув.
Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року за відповідною заявою ТОВ «Бізнес Позика» стягнуто з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 6 260,00 грн.
Додаткове рішення мотивоване тим, що позивачем надано докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи, тому з огляду на задоволення позовних вимог відповідач повинен відшкодування йому ці судові витрати в заявленому розмірі.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить їх скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що надані позивачем копії договору та додаткових угод до договору не підписані електронним цифровим підписом з боку його розробника, вони не мають інших обов`язкових реквізитів, притаманних електронному документу, відсутні відомості про захист, що гарантують незмінність його тексту після підписання сторонами.
Вказані документи є стандартною роздруківкою тексту, сформованого за допомогою комп`ютерної програми Word, що надає позивачу можливість вносити будь-які відомості та інформацію до їхнього змісту.
В матеріалах справи відсутні докази з приводу того, що позивач направляв на адресу відповідача оферту в зазначеній редакції з інформацією щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У свою чергу відповідач отримав і підписав одноразовим ідентифікатором іншу редакцію договору, аніж заявлено позивачем. Відмінність редакцій полягає у визначенні іншої процентної ставки, набагато меншої, аніж заявлено позивачем.
Дана відмінність є суттєвою, оскільки безпосередньо впливає на визначення остаточного розміру заборгованості за кредитом, з урахуванням суми, яка була сплачена відповідачем на користь позивача, а саме 160 115,36 грн.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача - адвокат Глуховецький О.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 серпня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора укладено (підписано) договір № 149079-ЧР-003 про надання кредиту в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію.
За умовами пункту 1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 98 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів.
Строк, на який надається кредит - 24 тижні; процентна ставка - в день 0,86616837 фіксована; комісія за надання кредиту - 14 700,00 грн; загальний розмір наданого кредиту - 98 000,00 грн; термін дії договору - до 01 лютого 2022 року.
Пунктом 2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Сторони в пункті 3 договору кредиту погодили графік платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником кожного із 12 платежів.
Даний кредитний договір містить відмітку про його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-6234, який направлений на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.
29 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 149079-ЧР-003 про надання кредиту від 17 серпня 2021 року
У цій угоді кредитодавець та позичальник, зокрема домовились, що після її укладення: кредит збільшується на 19 000,00 грн та кредитодавець на умовах, викладених в договорі, збільшує суму кредиту, а позичальник додатково отримує та зобов`язується повернути кредит, збільшений на 19 000,00 грн, у строки та на умовах, викладених у договорі; продовжити строк кредиту на 73 дні; продовжити термін дії договору до 15 квітня 2022 року; комісія за зміну умов договору - 2 850,00 грн.
Крім того, вищезазначеною додатковою угодою сторони встановили новий графік платежів за кредитним договором.
У додатковій угоді № 2 від 13 грудня 2021 року до договору № 149079-ЧР-003 про надання кредиту від 17 серпня 2021 року сторони домовились внести зміни в пункт 1 договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме термін дії договору до 27 червня 2022 року, а також викласти «Строк Кредиту» в новій редакції, а саме строк кредиту - 315 днів.
Також цієї додатковою угодою сторони встановили новий графік платежів для погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.
Додатковою угодою № 3 від 27 січня 2022 року до договору № 149079-ЧР-003 про надання кредиту від 17 серпня 2021 року сторони домовились внести зміни в пункт 1 договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме термін дії договору до 08 вересня 2022 року, а також викласти «Строк Кредиту» в новій редакції, а саме строк кредиту - 388 днів.
Вказаною додатковою угодою сторони встановили для позичальника новий графік платежів за кредитним договором.
Всі додаткові угоди були укладені у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідач всупереч умовам кредитного договору та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) свої зобов`язання належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти у загальному розмірі 160 115,36 грн, з яких: 17 550,00 грн на погашення комісії; 114 580,98 грн на часткове погашення процентів за кредитом; 27 984,38 грн на часткове погашення тіла кредиту.
Часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором підтверджується довідками ТОВ «Платежі Онлайн», які наявні у матеріалах справи.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
При цьому, в частині першій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора укладено договір № 149079-ЧР-003 про надання кредиту в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію.
Відповідно до пункту 1 договору позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 98 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів.
Вказаний кредитний договір містить відмітку про його підписання відповідачем електронним підписом ідентифікатором G-6234, який був направлений на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.
При цьому між сторонами було укладено три додаткові угоди, в яких зазначався розмір неповернутого кредиту та процентів за користування ним.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач надав суду не той примірник договору, який був підписаний відповідачем, а також оцінюючи наданий відповідачем доказ - договір № 149079-ЧР-003 від 17 серпня 2021 року, в якому процента ставка становить 0,1 % в день, колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації. 
За частиною першою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно із частиною третьою статті 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Водночас, частиною п`ятою цієї статті передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідач, заявляючи про те, що позивач надав суду інший договір, а не той, який він підписував, разом із тим не заявив клопотання про перевірку судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа - кредитного договору шляхом витребування у позивача оригіналу електронного доказу. Такого клопотання він не заявляв і в апеляційній скарзі. Для доведення своєї позиції він обрав інший шлях, а саме подання суду іншого кредитного договору, що укладений між тими ж сторонами, в той же день та з тим же номером (а.с. 135-136, т. 1)
Проте, наданий відповідачем кредитний договір не містить обов?язкових умов, який має містити в собі договір про споживчий кредит, а саме орієнтовна реальна процентна ставка (пункту 9 частини першої статті12 Закону України «Про споживче кредитування), яка може бути обрахована лише спеціалістом, яким відповідач не є.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий відповідачем доказ, оскільки цей доказ є неналежним і недопустимим.
Разом із тим, кредитним договором від 17 серпня 2021 року, на який посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, встановлена денна фіксована процента ставка у розмірі 0,86616837 %. Цим же договором було передбачено перший платіж 31 серпня 2021 року у розмірі 17 970,00 грн, до якого увійшли проценти за користування кредитом у встановленому договором розмірі 12 732,75 грн та комісія - 5 237,25 грн.
Тобто, провівши арифметичні підрахунки можна стверджувати, що в день за цим договором відповідач мав сплачувати 848,84 грн (98 000 х 0,86616837 %), а за 15 днів до першого платежу, передбаченого договором, розмір відсотків становив 12 732,75 грн (848,84 х 15).
Відповідач здійснив декілька платежів, а саме 30 серпня 2021 року у розмірі 17 970,00 грн, 12 січня 2022 року - 16 600,00 грн, 10 лютого 2022 року - 4 165,00 грн.
Отже, 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 здійснив обов`язковий платіж відповідно до умов кредитного договору, що підтверджує той факт, що саме кредитний договір, який встановлював 0,86616837 % в день підписав і виконував відповідач.
Кредитний договір, підписаний боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитором та позичальником не був би укладений.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що ОСОБА_1 , заповнивши анкету клієнта, в якій зазначив особисті дані та інформацію стосовно бажаного кредиту, погодився та підписав прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір № 4149079-ЧР-003 від 17 серпня 2021 року, в якій також зазначені істотні умови договору, а також підписав сам договір. Вказані дії свідчать про ознайомлення відповідача з істотними умовами договору та їх погодження.
Таким чином договір № 4149079-ЧР-003 про надання кредиту від 17 серпня 2021 року відповідає вимогам щодо форми договору та є погодженим і укладеним.
При цьому відповідачем не надано жодних доказів на спростування зазначеного.
Відповідач не заперечує отримання ним коштів за кредитним договором, проте заперечує лише розмір відсотків, які були встановлені цим договором.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Відтак, доводи апеляційної скарги в тій частині, що між сторонами був укладений кредитний договір з іншою процентною ставкою не заслуговують на увагу, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Вірно встановивши обставини справи та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником ОСОБА_1 грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та не виконання останнього свого обов`язку по своєчасному поверненню кредитних коштів.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги на основне рішення не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Щодо вимог апеляційної скарги відповідача про скасування додаткового рішення суду першої інстанції про стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційна скарга не містить жодних доводів на спростування зроблених судом першої інстанції висновків про доведеність та обґрунтованість цих вимог ТОВ «Бізнес Позика», а необхідність скасування цього додаткового рішення ОСОБА_1 пов`язує виключно із наявністю, на його думку, підстав для скасування рішення суду по суті спору.
Проте, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 рокуз мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, а відтак апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У такому разі новий розподіл судових витрат у справі не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року та на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 березня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: С.О. Журба

Д.О. Таргоній